PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
ŠPANĚLSKÁ NÁRODNÍ BANKA 5 LET PŘED DNEM D
Dobrý den.
Dobré ráno, slečno.
Mám schůzku s panem Mariem Urbanejou,
guvernérem Národní banky.
Alfredo Kesmann z Rating Trust Corporation.
Posaďte se.
Jste velmi laskavá, děkuji.
- Promiňte. Kam jdete? - Dobrý den.
A vy?
My se známe?
Ptal jsem se, kam jedete.
Mám schůzku s guvernérem.
A kam jdete vy? Na procházku?
Dnes máme krásně.
Jistě vám řekli, ať počkáte. Že pro vás přijdou.
Nikdo nešel, tak jdu sám. Vím kudy.
- Pan Kesmann? - To jsem já.
- Moc mě těší. - Nápodobně.
Promiňte to čekání.
- Guvernér tu bude hned. - Výborně.
- Pojďte se mnou. - Děkuji.
- Hezký den přeji. - Doprovodím vás.
Prosím.
Odpočívej, zlato.
Vy?
Mám na starost intenzivní péči.
Ale neboj se, bývala jsem sestra.
Jdu na záchod, ale hned jsem u tebe.
Děkuju.
Kříženko.
Říkal jsem ti, že tě zabiju.
Kudy šel?
Rio, kudy šel?
Do prdele, Rio.
Kudy šel?
Po schodech.
Vy dva zůstaňte tady.
Nepouštějte ho ke dveřím.
Když rukojmí utečou, jsme v hajzlu.
- Jasné. - Jdeme.
- Helsinki, Bogoto, pojďte se mnou. - Jdeme.
Všichni vstávat, dělejte, krucinál!
Co se děje?
Nairobi. Něco se děje. Dělejte!
Nairobi!
- Nairobi, vydrž! - Nairobi!
Nairobi!
Nairobi, vydrž!
Chtěl ji udusit. Má puls 162 za minutu.
Nairobi!
Klid.
Klid, dýchej.
- Dýchej, Nairobi. - Gandía je na svobodě.
Bogoto!
Zůstaneš s Nairobi.
Jestli se vrátí, ustřelíš mu hlavu, jasný?
Helsinki, jdeme za ním.
- Postarej se o ni. - Zlato...
Odteď se mění pravidla. Nikdo nevstává,
nikdo se ani nehne, nikdo nebude jíst bez přímého rozkazu.
Jste ve sračkách, Denvere.
Až po uši.
To snad ne.
Říkal jsi něco?
Ano.
Už nejste neporazitelní.
Ne. Nejste neporazitelní.
Nejsou neporazitelní!
Arturo, sklapni!
Nebo co?
Nebo ti vystřílím do hlavy celý zásobník.
- Hezky se tu obrátily karty. - Jo.
Jsme tady a teď jsme odboj my.
Amando, Migueli, my jsme odboj.
Jsme odboj. My jsme odboj!
My jsme odboj!
Hovno odboj.
Všichni na zem, do prdele!
To je ono, Sergio.
Potřebujeme vědět, jak ochranka reaguje.
Jak reaguje,
jak dlouho jim trvá dostat guvernéra do bezpečí,
jak se rozmístí...
- Vše je v protokolech. - Ano, máme protokoly.
Máme teorii,
ale neuškodila by nám trocha praxe.
A jak byste si tu praxi představovali?
Způsobíme drobnou bezpečnostní krizi a budeme ji sledovat zevnitř.
Půjdeš do jámy lvové?
A lvové mě ochrání.
Za koho se chceš vydávat?
Uvěří, že je to génius, velká ryba.
Analytik rizik
z Rating Trust Corporation.
Předtím pracoval u Bachera & Bachera a ještě předtím pro Standard and Risk.
Ukradneme identitu naprosto geniálního chlapa.
Je to Španěl, který už přes 20 let žije v New Yorku.
Alfredo Kesmann.
Skutečný génius.
Navíc máme pár skvělých návrhů pro ekonomiku téhle země.
- Guvernér je jistě ocení. - Jo.
- Mohu se posadit? - Samozřejmě.
Ale můžete guvernéra Národní banky uvítat i vestoje.
Vy jste guvernérův šéf ochranky?
Ano.
Svým způsobem děláme to samé.
Jsme oba rizikoví analytici.
Jsme si velmi podobní, nemyslíte?
Ne.
Nejsme si vůbec podobní.
Já analyzuji rizika, abych chránil lidi.
Vy to děláte pro peníze.
To je rozdíl.
Ano, jsme si podobní.
Vy jste navíc velmi bystrý a...
všímavý.
Jaká rizika vidíte tady a teď v této kanceláři?
Jen pro zajímavost.
Kdybych tady viděl nějaké riziko,
už by tu nebylo.
Nemyslíte?
Pane Kesmanne.
- Dobrý den. - Jak se máte?
- Dobře, díky. - Sedneme si?
Prosím.
Dáte si kávu, pane?
Rád bych cejlonský čaj s kardamomem, je-li to možné.
- Pokud ne, stačí jiný černý čaj. Díky. - Jistě.
Kdybych si teď dal kávu, zešílím.
Teď můžeš vypovídat. Do toho.
Než začnu, chci si něco ujasnit.
Možná to není důležité, ale...
Přemýšlela jsem o tom a chtěla jsem se zeptat, Alicio.
Copak?
Jaké to je, když přijdeš domů?
Prostě přijdeš domů z práce,
po tom, cos mučila kluka jako je Rio,
kterého jsi nechala celé dny stát
v cele menší než skříň,
ve vlastních výkalech a moči.
A pak se vrátíš domů k Germánovi.
Tohle nechápu.
Tobě nevadí, že jsi pro média mučitelka.
Ale Germán...
Germán je dobrý člověk.
Co ti řekne, když přijdeš domů?
Zeptá se tě: „Jaký byl den, miláčku?“
A ty ho políbíš...
a obejmeš ho.
A co on? Taky tě políbí a obejme?
Spíte spolu?
Protože jemu z tebe musí být nanic.
Pravdou je, že už jsou to dva měsíce, co mě Germán objal.
Neobjímá mě ani nelíbá ani se nemilujeme.
Konkrétně od té doby, co ho spálili.
Zakryli ho bílým prostěradlem a odvezli ho do nemocniční márnice,
tam ho to objímání přešlo.
O čem to mluvíš, Alicio?
Je mrtvý.
Rakovina...
slinivky.
Řekli, že mu zbývají dva měsíce, a byly to dva měsíce.
Já přibírala a on hubnul.
Já růžověla a on žloutnul.
Strávilo ho to.
Ve mně rostl život.
A v něm smrt.
Taková je rakovina.
Víš, co bylo poslední, co mi řekl? Věřila bys, že jeho poslední slova byla...
„zapni zprávy“?
Myslela jsem, že mi bude něco povídat jako vždycky,
víš, jak byl výřečný a měl tolik nápadů.
A on řekne: „Zapni zprávy.“
Byl totálně sjetý morfiem.
Asi o sobě nevěděl.
A pak umřel.
To mě moc mrzí.
- Alicio, pojďme na chvilku ven. - Ano, už jdu.
Antoñanzasi, zůstaň s Murillovou.
Nikoho tam nepouštěj.
Proboha, proč jsi nic neřekla?
A co bych z toho měla?
Trochu soucitu?
Alicio...
Je mi to moc líto, ale myslím, že nejsi schopna velení.
Tuhle si vezmu.
A tuhle taky.
Klídek.
Zkus umřít potichu.
Helsinki!
Vydrž! Bogoto!
Bogoto, pojď do knihovny!
Helsinki, drž se, prosím.
- Vydrž. Bogoto. - Běž!
Bogoto! Vydrž, prosím.
Do knihovny, Bogoto!
Bogoto, dělej!
Pomoz mi!
Vydrž, Helsinki.
- Rychle. - No tak.
Vydrž. Dělej!
Vydrž!
Odřízni to lano!
Vydrž!
No tak! Uřízni to zasraný lano!
Vydrž.
Gandío!
Ty hajzle!
Ticho, do hajzlu!
Řekl jsem, že nikdo nemluví! Nikdo nemluví!
Amando.
- Jak se cítíš? - Už líp.
- Už jsem klidnější. - Fajn.
Jestli chceš, můžeme už se vrátit k ostatním.
Žádný spěch. Hlavní je, aby ti bylo líp.
- Dobře. - Zkontroluju ti tep.
Pořád je rychlý, Amando.
Tohle je vážný záchvat úzkosti.
Cítíš třas v hrudníku?
No, trochu jo.
To je jeden ze symptomů.
Naštěstí...
Pro tebe něco mám.
Na.
To dokáže zázraky.
Vezmi si tři.
Nebude to moc silné?
Jen o chlup silnější než valeriana.
- Určitě? - Určitě.
Já jsem si vzal čtyři.
- Dobře. - Do toho.
Jeden po druhém.
- Díky. - To nic.
Teď mě všichni poslouchejte. Prosím.
Takže...
Spousta z vás neznala mého manžela,
Germána.
Ale podle plukovníka se vás to týká.
Zemřel.
Tamayo si myslí, že nejsem schopná práce.
Ale pravda je, že nikdo v tomhle není lepší než já.
Nikdo.
Protože nechci zpátky domů.
Ani otevřít ledničku.
Ani schránku...
abych neviděla jeho jméno.
Ani krabice s fotkami.
Takže jsem jako ta pitomá Deep Blue,
co za sekundu vyhodnotí 200 milionů tahů proti Profesorovi.
Tohle ta loupež potřebuje.
A já taky.
Chce mi někdo něco říct?
Ne?
Tak to tu trochu rozveselíme. Zpátky do práce.
Rio.
Proč jsi sakra nevystřelil?
Já nevím.
Ochrnul jsem.
A proč jsi ochrnul, Rio?
Protože nejsem žádnej vrah.
Nemusíš být vrah.
Nemohl jsem ho střelit do hrudi a dělat jako by nic.
Mohl jsi do nohy!
- Nemohl! - Tak do stropu!
Na podlahu! Nebo třeba do prdele, hlavně aby mlčel!
Říkám ti, že jsem nemohl. Ochrnul jsem!
Řekl mi, že má rodinu.
Nebyl ozbrojený, nemohl jsem.
Proč jsi nemohl?
Řekni nám proč.
Nemohl, protože má zasraný trauma.
Říkal jsem ti to, a tys mě ignoroval.
A teď kvůli tobě byli Helsinki a Nairobi málem mrtví.
Denvere, přestaň!
Rio nám dal vědět.
Helsinki a Nairobi jsou naživu. O to jde.
Víš, o co jde ještě víc?
Jak se osvobodil?
- Vzal jsi Gandíu na záchod. - Ano.
- Připoutal jsi ho pořádně? - Samozřejmě.
Samozřejmě!
Samozřejmě tady něco kurva nehraje.
Tokio, jak může někdo utéct z pout?
Napadá tě něco, Nairobi?
Napadá? Co?
Nic, co? Něco mi na tom zatraceně smrdí.
Říkáš, že jsem zrádce?
- Já nevím. To mi řekni ty. - Ne. Ty mi to řekni.
Je to naše chyba.
Asi jsme neměli nechávat na stráži kluka s posttraumatickým šokem.
Rio není zrádce.
Máme mnohem větší problém.
Poslouchejte mě.
Největší nebezpečí je, že dá Gandía echo ven
a zahájí koordinovaný útok zevnitř i zvenku.
Jaký je plán, Profesore?
Musíme ho zabít.
Koho?
Tamtoho chlapa.
Nejsme vrazi.
Pak budeme mrtvoly.
Ochranky se zbavíme během první hodiny loupeže.
To oni vynesou státní tajemství.
A je to.
Vypadněte, krucinál!
Ten parchant tajemství nevynese.
Nikdo ani hnout.
Neposlechne ničí rozkazy.
A Santiago?
- Stihl se po tom rozruchu dostat pryč? - Ano.
- Vypadalo to jako nehoda. - Nádherný výbuch.
Mám pro vás zprávu mé agentury o rizicích vaší země.
Ale...
ta má vyjít až za měsíc.
Pořád na ní pracujeme, ale už je prakticky hotová.
A není moc povzbudivá.
Může značně negativně ovlivnit váš státní dluh.
- Co navrhujete? - Oficiálně likvidní aktiva v bance,
protiinflační opatření, obvyklé věci.
Ale mám-li mluvit za sebe, což se v té zprávě rozhodně neobjeví...
Zlato.
Prosím?
Zvyšte zásoby zlata.
To je jediné bezpečné aktivum. Uložte ho tady...
do trezoru Národní banky.
Nic jiného vám na trhu nepomůže.
Podívejte se.
Rok 2008 byla malichernost.
Dluhová krize přichází teď.
Chcete říct,
že mám vsadit kompletní národní rezervy na jednoho koně?
Ne, říkám, abyste je vsadil na vítěze.
Na zlato.
Co se děje?
Nebojte se, nic se neděje.
To byl výbuch?
Ochranka do kanceláře.
Vnější ochranko, tady Gandía.
Aktivujeme červený protokol. Zavřete budovu.
- Je něco venku? - Vidět nic není.
Kde to vybuchlo?
Ve sklepě, pane. Mohla to být plynová kapsa.
Rozumím. Nic nezavírejte. Možná bude třeba evakuovat budovu.
Nejvyšší bezpečnostní hrozba! Všichni si vezmou vestu!
Všichni!
Mají tam armádní výzbroj.
Myslím, že se s ní po večerech mazlí a touží stisknout spoušť.
Patřil k zeleným baretům. Pracuje už tam tři roky.
Předtím dělal osobní stráž ministra vnitra.
Účastnil se zvláštních operací v Iráku a Libanonu.
A to jsou jen ty oficiální,
protože během šesti let, co byl u zvláštních operací,
o něm nejsou žádné záznamy. To znamená...
utajené operace, tajné mise...
Je to zabiják, Sergio.
Je to zabiják.
Našli jste tu zbrojnici?
Nemůžeme ji najít.
Hledali jsme všude, ale nikde jsme nic nenašli.
Zbrojnici jsme nenašli, ale pouta nechal v knihovně.
Ten parchant utekl sám.
Jako dítě v Disneylandu.
Musíme ho zabít, nebo zabije on nás.
Já ho taky viděl.
Prohlédl jsem ho skrz naskrz.
Jestli dostane šanci, zahraje si na střílečku.
V případě sebemenšího rizika jednejte rozhodně.
V sebeobraně...
ale bez váhání.
Protože on váhat nebude.
Je to chladnokrevný vysloužilý voják.
Nelítostný.
A chce vás zabít.
A co uděláme s velitelstvím?
Svážu ruce těm venku, aby neporušili příměří.
A taky...
aby viděli, že jsme lepší než kdy dřív, Tokio.
Dobře.
Hlavně zhluboka dýchej.
Výborně.
Řekni mi, co máš ráda.
Moře.
Moře je na tohle cvičení ideální.
Zavři oči.
Dobrý. Teď si představ, Amando,
že je horký letní den.
Jsi na pláži,
hned u vody,
a vlny ti šplouchají o nohy.
Cítíš to?
Ano, cítím.
Teď ležíme na matraci ve vodě.
Mořský vánek...
na břehu.
A vůně léta.
Začínám být ospalá.
Nech se unášet pryč zvuky moře.
Moře tě ukolébá k spánku.
Moře...
Amando...
Pojď.
Chcete-li vyjednávat, stiskněte jedničku.
Chcete-li se vzdát, stiskněte dvojku.
Chcete-li vědět, co mám na sobě, stiskněte křížek.
- Jste v dobré náladě. - Ano.
Dnes je krásný den.
To jsem rád, bál jsem se, že vám svou novinkou zkazím náladu.
Právě jsem informoval celostátní tisk.
Brzy vám zavolají, abyste jim potvrdila příměří. Snad ho potvrdíte.
Proč bych to dělala?
Protože jinak prozradím, že jste fingovali zabití Lisabon,
od té doby ji nelegálně držíte ve stanu a odpíráte jí možnost soudu.
To jsou drobnosti.
Také mám tu údajnou popravu nahranou.
To je hajzl.
Taky jim můžu říct, že jí vyhrožujete zatčením
její dcery a babičky.
Ale jen tak mezi námi...
na to už je pozdě.
Ti tři agenti CNI na komisařství v Katipunanu v Mindanau
a ten španělský konzul, pan Leopoldo Gis Bornay,
co jede do Manily, aby operaci koordinoval...
Ušetřete peníze daňových poplatníků,
ušetříte si tak i ostudu.
Vy se tak rád posloucháte, Profesore.
Jako moderátor z rádia.
K věci.
O co vám jde?
Potřebuji skutečně zajistit příměří.
Je tam někdo, kdo bojuje o život.
Vaše slovo už mi nestačí.
Potvrďte to tisku.
A abyste prokázala dobrou vůli a zvedla morálku všem uvnitř
včetně rukojmích,
poprosil bych vás ještě o jednu věc.
Zpráva o příměří byla v tisku za pár minut.
Měla pěkný titulek.
Ale ještě lepší fotku:
Jak nám policie nese osm pánví paelly,
čtrnáct bochníků chleba a dvě bedny vína.
Vypadalo to jako začátek párty.
Ty bláho, to voní.
Ale uvnitř jako by se schylovalo k pohřbu.
To, co nevidíme, bývá důležitější než to, co vidíme.
Gandía nám měl každou chvíli zničit život a byl neviditelný.
Stockholm a Rio prošli první patro. Ani stopa. Dobře poslouchej.
Moje slepé místo jsou sklepy.
Ať jde Helsinki na východ, ty na západ.
BEZ SIGNÁLU
Tokio.
Právě jsem přišel o kamery uvnitř banky.
O všechny.
Jste na to sami.
Neviditelné ovlivní naše životy mnohem víc, než se zdá.
Sestřičko.
Koukneme, jak jsi na tom.
A já ti dřív ani trochu nevěřila.
Proč ne?
Protože jsi jedna banda s Palermem a Berlínem.
A protože se chováš jako klasický macho.
Macho, ale pořádný chlap.
Chlap jako hora.
Ale umíš být citlivý.
Nairobi, dám ti injekci, zlato.
Další?
- Nedáš jí chvíli? - Jsou to antibiotika.
Hrozí jí infekce.
Jsi úžasná, Paquito.
Řekla jsem jí, ať mi dá další.
Pokud je to na příkaz pacientky...
Víš, jak jsem říkala...
že bych si o tebe ani neopřela kolo?
Možná si to rozmyslím.
Tohle bylo výslovné vyjádření úmyslů.
Nebo ne, Paquito?
Když jsi mi řekla
to o tom kole...
hned jsem byl tvůj.
Už si tě představuju...
celou v bílém.
„Ano.“
- Počkej... - Hostina, přátelé, chlast...
Zase nemiř hned tak vysoko.
Se mnou si osmé neuděláš.
Nejvíc nás straší to, co nevidíme.
Tady není.
Protože jakmile máte pochybnosti...
je těžké je zastavit.
Rio.
Jak to, že po tom mučení nemáš jizvy?
Ani jsi nezhubnul.
Jak se Gandía osvobodil?
Proč se mě na to ptáš?
Protože jsi lhal.
Profesor říkal, že máš být přesný, ale tys mu neřekl všechno.
Proč jsi to řekl jen mně?
Proč?
Proč mně?
Protože mám v hlavě sračky, co mi nedají spát.
Nechtěl jsem vzpomínat ani nestál o lítost.
Nechtěl jsem popisovat,
jak jsem v té zasrané rakvi brečel
a jediné, co jsem chtěl, bylo sedět ve svém pokoji
a obejmout svou mámu.
Nikdy by nevěděla, co se mi stalo,
a nemohla by mi ani chodit na hrob.
- Rio. - Brečel jsem,
až jsem z toho měl křeče a praštil se do hlavy o víko.
- Měl jsem písek v očích a brečel dál. - Přestaň.
To je ono? To jsi chtěla, abych ti řekl?
Promiň mi to, omlouvám se.
To nic.
Promiň.
Klid.
Nic se neděje.
Ale děje.
Promiň, hrozně se bojím. Nevím, co říkám.
Dokážu, abys mi věřila.
Rio.
Co chceš dělat?
Zabiju Gandíu.
Hledáte to, co nevidíte.
Ale někdy zapomenete, že to neviditelné vidí vás.
A pak jste v háji.
Jo, to je lepší. Že jo, kotě?
Teď jsme všichni rozveselení.
Podívejte na ty obličeje.
Teď už se nikdo nebude bouřit, kotě.
To je krása, hotová alchymie, čeho dosáhli
obyčejnou paellou a pivem.
Velký potlesk pro bankovní lupiče.
Přestaň mě srát a drž už hubu!
To mě budeš muset pustit.
Rozbil jsem mu hlavu.
Nechte mě tady svázaného,
a bude to horší než vražda. Pusť mě, prosím.
Proč by tě zabíjel teď, a ne předtím?
Neboj se.
Už ho hledáme.
Super. Hledáte ho. Ještě že to vím.
Výborně.
A ještě že vím,
že ti dali na starost ty děti ve školce.
Moudré rozhodnutí, co?
Kdo to rozhodl?
Vybrala si Ria.
Vybrala geniálního informatika,
aby šel po nejnebezpečnějším profesionálním zabijákovi v zemi.
Geniální.
Traumatizovaný kluk, co se ani neodhodlá vystřelit.
Chodí za ruku s tvojí bývalou a brečí po všech koutech banky.
Krásný příběh.
Jednoho po druhém je oddělá.
Kdy už kurva pochopíš, že tady velí Tokio?
Tady nejde o Nairobinu operaci.
Jde o přežití, kámo.
- Pojd' sem, blbečku. - Co je? Co chceš teď?
Vím, že ve skutečnosti miluješ Tokio.
Hodně jste toho spolu zažili.
Ale vážně si myslíš, že je pro nás teď ten správný vůdce?
Ruku na srdce...
vážně Tokio věříš?
Musíš mě pustit, brácho.
Víš, že je to tak správně.
Musíš mě vzít nahoru. Musíš mě pustit.
No tak. Hej.
Drž hubu!
Matíasi, vezmi to za mě.
Skoro.
Rio!
Kam jdeš?
Zabít toho zkurvysyna.
Rio, stůj. Řekl jsem, ať stojíš!
Omlouvám se.
Je toho na mě moc.
Jedno vím: Vím, že jsi čestný chlap.
Vím, že bys nás nikdy nezradil.
Dostaneme toho parchanta spolu.
Jdeme.
Dobrý den, policie.
Tady César Gandía, šéf ochranky guvernéra Národní banky.
Volám z bezpečné linky ministerstva vnitra.
Vidíte to tam?
Ano, to je linka z Národní banky.
Přesně tak. Spojte mě s operačním velením před bankou.
Nejvyšší priorita.
- Haló? - Hovor nejvyšší priority.
- Tady César Gandía. - Kdo?
Jsem šéf guvernérovy ochranky.
Dejte mi plukovníka Tamaya.
Ano, jistě. Plukovníku!
To je šéf guvernérovy ochranky.
- Vykliď to tu. - Všichni ven, prosím.
Tady plukovník Tamayo.
Plukovníku, podařilo se mi utéct. Tady Gandía.
Odkud voláte?
Z bankovního úkrytu.
Můžu sledovat jejich pohyb na interních kamerách.
Všechny vnější kontakty jsem vypnul, aby nás zvenku neviděli.
Čekám na vaše instrukce.
Zatím nic nepodnikejte. Máme příměří.
Jaké příměří, plukovníku? Na jak dlouho?
Zbývá přes 24 hodin, nemůžu to porušit.
Je to ve zprávách.
Za 24 hodin budou ti parchanti v Singapuru.
Zahajte se mnou koordinovaný útok. Překvapíme je.
Za deset minut bude hotovo.
Mám svázané ruce.
Úřady nechtějí další bitvy v centru Madridu.
Pane, mám automatické zbraně,
granáty, všechno.
Nebudu sedět a čekat, až utečou.
Já příměří nepodepsal.
Rozumíte, co vám říkám?
Oficiálně vám můžu rozkázat jen to, abyste čekal.
I kdybych chtěl něco jiného.
A to znamená co?
Cokoli musíte udělat, bude považováno za sebeobranu.
Nebudou právní problémy.
Když je zlikvidujete, budete hrdina pro mě,
pro vyšetřovatele i pro vládu.
Rozumím.
Hodně štěstí.
Nejdůležitější chvíle jsou ty,
kdy si uvědomíte, že už se nejde vrátit.
Že jste překročili hranici a není cesty zpět.
Není návratu.
Všechno se má změnit a vy se upínáte k přítomnosti.
Jako byste mohli zabránit pohromě.
Jak to jde?
Asi tě to nepřekvapí...
ale dorazili jsme do Mindanaa, a tvá matka a dcera už tam nebyly.
Pogratulovala bych ti.
Ale víš co?
Neudělám to.
Protože než šel Rio do banky,
náhodou udal všechny kurýry.
Profesorovi to neřekl.
Poslouchala jsem.
Jak dlouho nám asi tak bude trvat najít tvou matku a dceru?
- Profesore. - Ano, Antoñanzasi?
Vím, že bych vám to neměl říkat, ale...
Ale co?
Bude boj, na Tamayův rozkaz.
Chladnokrevný zločin.
Co se děje?
Gandía, šéf ochranky, zavolal do stanu.
Má úkryt a vojenské zbraně.
Kde je ten úkryt?
Nevím, ale jsou tam kamery. Vidí všechno.
Tokio.
- Tokio. - Profesore.
Poslouchej mě. Gandía je ozbrojený. Má tam úkryt.
- Co? - Má úkryt.
Sleduje vás. Ví, kde všichni jste. Všechny svolej.
Tokio?
Překlad titulků: Anna Perglerová