ORIGINALNA NETFLIX SERIJA
-Dobro jutro, dragi. -Dobro jutro, kraljice.
-Želiš se jebati? -Želim. Kao i ti. Pogledaj ovo.
Pogledaj.
Brazilci. Dugo nismo vidjeli brazilsku brodicu.
Posljednji su dolazili Portorikanci i Gvajanci.
Nemam pojma.
Čine se simpatični.
CIA, FBI
i Interpol imaju agente koji tako izgledaju.
Daj, turisti su. Vidi im se na licima.
Ljubavi.
Moramo se družiti.
Ozbiljno, parovi trebaju druženje.
Idu na zabave, u kino, večeraju u restoranima.
Ne druže se s Indijancima Kuna i ne igraju tenis na plaži.
-Ne. -Što ne?
Ne.
-Molim te, daj. -Ne, nema šanse.
Tokio, to je sigurnosna mjera.
Hej!
Pozdrav, prijatelji!
Rio! Rio!
TREĆI DAN
Aníbal Cortés hoda prema Španjolskoj narodnoj banci.
Španjolska predaje jednog od najtraženijih bjegunaca na svijetu.
Prošla su 44 sata od početka pljačke,
a policija je popustila i predala Cortésa.
Navodno su ga mučili.
Profesorova je ekipa opet na okupu.
Rio je pred vratima banke.
Ti si na redu.
Vrata.
Helsinki,
-zeleno svjetlo. -Naprijed.
RAZMJENA TALACA PRED ŠPANJOLSKOM BANKOM
Tako si zgodan!
Tako zgodan s kravatom i ostalim!
To je jedini lijep postupak policije.
Mogu zamisliti.
Prelijepa si u crvenom kombinezonu.
Kako si?
-Sad sam bolje. -Da.
Koji kurac radiš u Španjolskoj narodnoj banci?
Učinili smo to zbog tebe.
Gotovo je. Vraćate se kući, prijatelji.
Cijela je Španjolska uz vas!
Hrabri ste! Tako ste hrabri!
Bez brige, sad sam ja uz vas.
Da vidimo što će nam Suárez reći.
Eno ga. Suáreze!
-Želim se vratiti! -Smiri se.
Još ljudi! Eksploziva! Bili smo blizu! Pobit ću ih!
-Smiri se, molim te! -Tamayo!
Što radi taj idiot?
Arturo Román. Bivši direktor Kraljevske kovnice.
Zatvorite vrata!
Govnar!
Ne pucajte, nenaoružan sam!
Ja sam Arturo Román.
Arturiću?
Glasan pljesak! Idemo!
Vi ste Arturo Román, zar ne?
Jesam.
Pročitala sam vašu knjigu.
Ludi ste, jebo vas!
Mogli biste biti vani, uživati u životu,
no ovdje ste, u lavljoj jazbini.
Znate li kakvu ste pomutnju izazvali?
Zagrli svoga Helsija!
Možda si ratni luđak, Helsinki,
ali tako si drag!
-Bok. -Bok.
-Kako da te zovem? Mónica? -Ne, Stockholm.
Dobro. Buraz!
Čega si se ti napušio?
Život milijunaša dosadan je.
Hvala ti, stari.
To što si ovdje
nakon svega što si izgubio mnogo mi znači.
Maleni!
-Maleni! Daj da te poljubim. -Kako si, ljepotice?
Ne bih bila sretnija ni da sam te rodila!
Svi ste super.
Da, svi smo super, no najzaslužnija je tvoja ružna cura.
-Bez nje... -Prestani.
Oprostite, ali ja sam na redu.
Ubrzo se vraćamo.
Kako su tvoji?
Pozitivni na halotan.
Ali nema drugih tvari. Dobro smo.
Drago mi je. Dobili su bitku, ali ne i rat. Stoga se razvedrite!
Svi me slušajte.
Ovo se nije dogodilo.
-Jasno? -Zbilja?
Ni komandos iz Burkine Faso ne bi to učinio.
Malo poštovanja.
Ovo neće eskalirati.
Nema žrtava, 40 talaca je vani,
stoga budimo optimisti i nastavimo. Molim te.
Da, optimistična sam. Pogledaj. Jako.
Ali nikad ne izvučemo pouku.
Tip je poput Einsteina, a naša su četvorica provalila kroz WC.
Učinili smo što smo morali. Što su specijalci radili s Bin Ladenom?
A što Rusi u kazalištu Dubrovka?
Što piše u priručniku.
Koliko nam je trebalo za tu odluku?
Dvadeset minuta?
Jer je taj čovjek imao godine da odluči.
Zna preduhitriti svaki naš potez.
Ovakve su operacije uvijek rizične. Uvijek.
Možda ti imaš nekakav prijedlog bez ikakvog rizika.
Ne jedan,
najmanje tri.
Antoñanzase, daj mi krafnu.
Mónica.
-Prelijepa si. -Ja sam Stockholm.
Stani ovamo.
Zadigni košulju.
Podigni ruke.
-Zašto si došao? Mogli su te ubiti. -Baš me briga.
Prestao sam mariti za svoj život kad sam sve izgubio.
Laura me ostavila i odvela je djecu.
Živim u stanu u kojem je kuhinja u ormaru.
Jedem tunjevinu iz konzerve.
I kutije od selidbe još su u hodniku, ali...
Polako se oporavljam.
Malo pomalo, Arturo.
Čuj, znam da sam bio užasan prema tebi i svojoj supruzi.
Priznajem to.
Stalno mislim na Lauru, ali...
Ne koliko mislim na tebe.
Stalno mislim na tebe.
Na tebe i našega sina.
Sin je, zar ne?
Da, sin je. Navuci kombinezon.
Znam da sam te izgubio.
No ne želim izgubiti sina.
Izgubio si ga kad si rekao da mu nisi otac.
Navuci kombinezon.
Što si očekivala?
Znaš li kako je kad oženjeni muškarac s troje djece čuje:
"Pogledaj test, ovo je dijete tvoje." Uplašio sam se.
Da, presrao sam se od straha, no....
Koga to ne bi uplašilo?
Trajalo je samo tri minute.
Tri minute da ti teroristi dođu
i počnu pucati.
Molim te, ne osuđuj me zbog tri minute.
Znam da se nemam pravo pojaviti iznebuha
i tražiti da mi daš da budem otac.
Znam.
Ali želim ga vidjeti. Samo to.
Ne znam. Dotaknuti ga i znati kako je.
I ne zanima me gdje je. Mogu otići u Brazil,
Rumunjsku, Mjanmu, na Tajland... Kamo god.
Moj je sin i želim ga upoznati.
Molim te.
Možda ga imaš pravo upoznati, no ne znam hoću li ja moći.
Pokušat ću, dobro?
Hvala.
Neke se stvari nikad ne mijenjaju.
Što?
Pogledaj kakav sam zbog tebe.
-Zbilja, Arturo? -Vidi koliko sam krut.
Tako utječeš na mene.
Sjećaš se seksa na mome stolu? Nisi se toliko promijenila.
Ponovno me dotakni i mrtav si!
Gadiš mi se, Arturo!
Gadiš mi se.
Gadim ti se?
Pucaj!
Pucaj jer ako ne, ovo će biti jedino lice koje će sin vidjeti.
Ti i Denver dugo ćete biti u zatvoru.
Arturić Mlađi neće znati tko mu je majka.
A mene će zvati tata! Mene!
Pravoga oca! Zato sam i došao! Zar ne shvaćaš?
Moj se sin zove Cincinnati.
I nećeš ga u životu vidjeti!
Helsinki, možeš ovo dovršiti?
Arturiću.
Smiri se.
Znaš da se muškarci štite.
Hajde, svuci odjeću.
To je bio najljepši trenutak pljačke.
Možda i najsretniji u mome životu.
Ali sreća je poput munje.
Ushićenje, a zatim...
pad.
Kad dotakneš nebo, padaš uz glasan tresak.
Skakali smo u bezdan,
čak i Profesor.
Prvo, pravimo istu pogrešku
kao i prošli put, pokušavamo uloviti Profesora.
Profesionalni je vođa. Mijenjajmo strategiju.
Moramo se usredotočiti na ono što znamo da je unutra.
Zlato.
Dokučimo li kako će ga iznijeti,
moći će pregovarati samo o predaji.
A da bismo to doznali, ispitat ćemo svakoga taoca.
Nitko ne smije kući. Zanima me rade li.
Kako rade? Koliko dugo?
Kad? Posebice...
Tko je ovo?
Jer su novi ljudi
ključan dio plana.
I najvažnije, nagrada.
Oni dijele novčanice. Mi smo država i ne nudimo ništa.
Želim najveću nagradu u povijesti zapadne civilizacije.
Tamayo, o kojem iznosu govorimo?
-Ne znam. Tri milijuna eura? -Ima li bolje ponude?
-Tri i pol. -Dražba je počela.
Martíneze.
-Četiri milijuna? -Četiri?
-Pet milijuna! -To! Antoñanzase?
Šest milijuna.
Suáreze, nudiš li više?
Šest milijuna prvi put, drugi...
Osam!
Osam! Nos im posran.
Zaokružimo li to, riječ je o deset milijuna eura.
A za tu bi svotu
svaki Španjolac i majku prodao.
Ángele? Da čujem dobru vijest.
-Imamo nešto. Vidjeli su ih. -To!
Javila je Civilna garda.
Suzili smo područje. Radijski signal upućuje na kretanje. Tu su negdje.
-Gdje si? -Aracena, Huelva.
U nekakvom skladištu.
Kamp-kućica je ovdje. Bili su tu, pukovniče.
Kao da su otišli u žurbi.
Je li možda klopka?
Mislim da nije.
Ulazim.
Nema nikoga. Samo malo.
Jebote!
Jebote, ovo je kao telekomunikacijski stožer.
Posvuda su zasloni i radijski uređaji.
Trebam forenzičare i UIT.
Imali su problema i poljoprivrednici su im pomogli.
Potvrdili su njihove identitete.
Dobro, Ángele. Računaj na vojsku, policiju i koga god trebaš.
Lov počinje.
Imam te, govnaru. Imam te.
Pukovniče.
Dajte mi helikopter. Povest ću potragu.
Idemo.
Inspektorice, razgovaraju s Profesorom.
Rio, odgovaraj mi što preciznije.
Gdje su te držali?
U ćeliji.
Malenoj.
Poput lijesa. Nisam mogao ni sjesti.
Stalno sam stajao.
-Koliko dana? -Ne znam.
Prestao sam brojiti nakon četiri ili pet dana. Nije bilo danjeg svjetla.
Rio, možeš li nastaviti?
Mogu.
Čime su te hranili?
Nekakvom grudičastom kašom.
Vjerojatno od brašna. I kava.
Mnogo kave.
Trideset, četrdeset, pedeset kava na dan.
Bio sam hiperaktivan.
Lišavali su ga sna.
Misliš li da je u kavi bilo još nešto?
Možda.
Okus je bio užasan.
Nakljukali su me drogom.
Dok su me ispitivali, morao sam nešto udisati. Ne znam što.
Ali tada sam barem mogao izaći iz ćelije.
Katkad sam smio i sjesti.
Jesu li te puštali iz ćelije
-da radiš nešto drugo? -Čak ni da serem.
Ostavili bi me
satima nakon što bih zapišao i zasrao gaće.
Danima...
Ne znam.
Jesu li te puštali da se pereš?
Samo kad bi me prskali crijevom.
Kako je to bilo?
Najprije te nagog objese lancima.
Zatim prskaju vodom pod tlakom.
"Želiš li da ovo završi,
reci nam gdje je Profesor."
Alicia je to stalno ponavljala.
Kunem se, Profesore...
da sam znao gdje si...
rekao bih im.
Kao i svatko.
Svatko bi rekao.
Bojao si se za život, zar ne?
Znao sam da nismo u Španjolskoj.
Kad je vjetar promijenio smjer...
Čuo sam poziv na molitvu iz džamije.
Bio sam uvjeren...
da će me ubiti i pokopati u pustinji.
Svaki dan...
probudio bih se s pitanjem je li mi taj dan posljednji.
Sad je gotovo, Rio.
Moraš mi opisati što se dogodilo kad su te odveli odande.
Ukrcali su me u avion.
Zatim odveli u automobil.
Odvezli su me u vojnu bolnicu.
Kako si ondje spavao?
Nikad nisam spavao tako dobro.
Dali su mi nešto fantastično.
I nisam otvarao oči do jutra.
Alicia me probudila.
I?
Gdje je moj kombinezon?
Ako nam predaju Rija, podmetnut će mikrofon.
Posumnjamo li što, ključne su riječi "malo odmora".
Još se odmaraj.
Napravi toplu kupku.
Zaslužuješ malo odmora.
GPS u zubnom usatku.
Mikrofon u masnom tkivu, lubanji, bilo gdje.
Nije važno koja šupljina, podučit ćemo vas kako da to izvadite.
Ima li dobrovoljaca?
Ja ne. Ne mogu.
Bleso, bojiš se skalpela?
Ne. Imam određena načela.
Protivim se mučenju životinja.
Ali vojnik si. Ubijaš ljude. U čemu je problem?
Ljudi su jedno, životinje drugo.
Životinje volim.
Zagovaratelj životinja i ubojica ljudi.
Smijem vjerovati u ono što želim ili što mi ti kažeš?
O ljubavi prema živinama?
-Da. -Pa, da.
Ja ću ti reći.
Ako ti je doista stalo do ove svinje, raspori je i izvadi čip.
I zatim je pojedi s ljubavlju.
Neću rasporiti svinju.
-Mogu lutku. -Ne, Marseille.
Lutka neće pomoći, trebamo pravo tkivo. Ovo je najbliže čovjeku.
Bio sam u ratu.
Pas je bio uz mene.
Uvijek je bio sa mnom.
Ljudi su bježali. Pas je ostao uz mene.
Otad sam obećao sebi...
-Neću rasporiti svinju. -Raspori je! Ubojica si!
Kloni me se!
Gurneš li me opet, tvoje ću tkivo rasporiti odozgo prema dolje.
Marseille.
Skalpel.
-Obojica izađite. -Ja?
-On je kriv. Ne želi rasporiti svinju. -Izađi.
-Ako izađem, prebit... -Sad!
Dobro.
-Jebena svinja. -Mislim...
Nastavimo, ne zanima me tko će,
ali imamo 15 minuta da nađemo čip i operiramo ga.
Tokio, dok ne operiramo Rija, ponašajte se normalno.
Misliš na pljačku banke?
Ne smiju shvatiti da znamo.
Razgovaraj s Rijem o čemu obično razgovarate, nonšalantno.
O tome koliko ste jedno drugomu nedostajali i radite što biste inače.
Želiš da spavam s njime?
Jer Rio sad treba zagrljaj.
A ne dobru ševu.
Policija zna da ste par, a niste se vidjeli mjesecima.
Neće posumnjati ako misle da imaju uvid u vašu intimu.
Tokio.
Odradit će što moraju.
Zbilja? Je li to bilo nužno?
Taj mali dva mjeseca proveo je u rupi i nije spavao,
srao je i pišao po sebi.
Mislio je da će ga ubiti, i sad radiš ovo?
Sad je savršen trenutak da steknemo ključnu prednost.
Ključnu u ovome ratu.
Da upravljamo mikrofonima i uređajima koje su mu usadili.
Ako se moraju jebati nasilu, neka se jebu!
Tokio ti nije ni odgovorila.
Zvocaš više i od nje.
Problem je u tome što sam ovdje.
Radije bi ovo radio sam, poput vuka samotnjaka.
Da nešto razjasnimo...
Što se događa?
Sergio, pogledaj me. Što se događa?
-Što je? -Osjećam se kao da izdajem ekipu.
Što?
Ne poštujem...
pljačku.
Brat je mogao uplesti svoj odnos, ja ne mogu.
Nemoguće. Ne mogu. Ja sam poput šahista.
Bobby Fischer nikad ne bi igrao protiv Spaskoga s curom.
Nisam ovdje jer sam cura.
Ovdje sam jer policiju znam bolje od tebe
i mnogo bolje od ostalih u ekipi.
Upoznata si s protokolima i pregovorima, kao i ja.
Porazio sam te u ovoj igri.
Porazio si me u ovoj igri?
Valjda sam glupa.
Mislila sam da se volimo.
Moja mama i kći su na Filipinima.
Policija ih traži.
Nisam te zvao.
Ovo je samo osveta, zar ne?
Od Filipina.
Od noći kad si se probudio sanjajući brata.
A Rio je savršena izlika da osvetiš Berlina, zar ne?
No znaš što?
Već si mi sjebao život.
NIŠTA NE GOVORI
USADILI SU TI MIKROFON
SAMO PRATI MENE
Koje mi je boje donje rublje?
Boje vina.
Crno.
I ne nosiš ga uvijek.
Što?
Pogodak!
Antoñanzase, događa li se što?
Ne, šefe.
OPERIRAT ĆEMO TE
Rio i ja uvijek smo bili iskreni dok smo se jebali.
Ali ne želiš uvijek čuti istinu.
Tokio...
Ne mogu biti s tobom.
Razmišljao sam o tome i...
shvatio sam da sam trčao za tobom
poput psića.
U ćeliji sam spoznao svoju snagu.
Prije sam se bojao.
Bojao sam se života bez tebe.
Na otoku, poslije tri dana...
Poludio sam. Užasan je to osjećaj.
-Ne želim opet biti takav. -Rio.
Tokio, ti trebaš ovo.
-Ne. -Da. Žao mi je.
Doista, ali ne želim živjeti u tvojem vlaku smrti.
I tako je počeo moj pad.
Iznenada kao da sam bila tanker
koji je došao do ruba svijeta i pao.
I dok padaš,
samo možeš podići pogled
i gledati kako se ono što najviše voliš smanjuje.
Da sam znala
da će nam to biti posljednja ševa,
ne bih dopustila da završi.
Nikoga nisam volio kao tebe.
A to nije nešto, imam 22 godine.
No to će biti istina i kad navršim 70 godina.
Rio, ne ostavljaj me. Molim te, ne ostavljaj me.
Čuješ? Ne ostavljaj me.
Ne ostavljaj me.
Proći ćeš bolje od mene.
Seksi si.
-I bogata. -Ne.
I srest ćemo se opet.
A ja ću imati dvoje-troje djece i nositi vrećice.
A ti ćeš biti
u prekrasnom kabrioletu
s crncem, Brazilcem. Da.
I pit ćemo vino i smijati se.
Želim se vratiti na otok s tobom.
Molim te, ne.
Pukovniče, dron je našao Profesora.
-Ima signala? -Da.
Prikaži.
Pukovnik Tamayo je. Čuješ li me? Približi se.
HITNA
Da, približi se.
Približi se! Bliže!
-Spremna? -Jesam.
Ne, ne.
Sranje! Podigni ga! Želim vidjeti kuda će izaći.
Otkrij gdje cesta završava.
Moramo razgovarati o bijegu.
Svuci tu glupu pidžamu.
-Da, bijeg može pričekati. -Ne, da čujem.
Smatraj to...
nekakvom obukom za posao pod pritiskom.
Dobro.
Prvo...
Raštrkanost.
Ako nas nađu,
imamo dvostruko veće izglede
ako se podijelimo, ali moramo...
biti brzi.
Raquel.
-Čuvaj se. -Uhvate li te, ubit ću te.
Dobra prva točka.
A druga točka?
Druga točka?
Nisam čula drugu točku, Profesore.
Druga točka. U torbama hitne
moramo ponijeti novac,
kamuflažnu mrežu,
toplinski prekrivač,
-pušku. -Pušku.
I vodu dovoljnu za najmanje...
Sedamdeset i dva sata.
Kako se zove druga točka?
Svemu daješ nazive.
Epicentar.
Općeprihvaćeno je mišljenje,
svi tako misle, da bjegunac uvijek bježi.
Ali mi nećemo bježati.
Ostat ćemo ondje.
Mirovat ćemo što god da se dogodi,
u krugu od 500 metara
od mjesta na kojem nas nađu.
-Epicentar. -Epicentar, izvrsno.
Bit ćemo par metara od njih, no neće nas vidjeti,
ali moramo se skriti u prve četiri minute.
Kako ćemo se skriti?
Sedam-osam metara iznad tla.
Na vrhu stabla.
Skrivat ćemo se poput snajperista.
-Savršena kamuflaža. -Nastava je gotova.
Trebala bi biti na položaju.
Znam, ali imam problem.
Što je?
Vojnici, nemam vremena.
Ne, drži se plana.
Raquel!
Eno ih!
Približi se.
Sranje!
Pošaljite forenzičare!
Uhvatili smo ih spuštenih gaća!
Siguran sam da su kola hitne puna dokaza.
Raquel, dva sam kilometra zapadno od epicentra.
Vojska je posvuda. Jesi li se popela na stablo?
-Ne, morala sam improvizirati. -Što?
Farma je 400 metara od tebe.
Ne, ondje će najprije tražiti.
Nemam izbora.
Raquel?
MUP je upravo objavio da nudi najveću nagradu u povijesti.
Deset milijuna eura za informacije koje pomognu da uhvate Profesora
ili osujete pljačku.
Policiju najviše zabrinjava potpora javnosti...
Svaki talac kaže...
da je uzeo taoce da mu pomognu.
Rekao je da će raditi na temperaturi višoj od 65 stupnjeva.
Tale zlato.
Tale zlato? Kako?
Jebemu, Sierra! Zar su ondje napravili talionicu?
Industrijska je peć manja od perilice posuđa.
-U banku su ušli vojnim kamionima. -Jebo me pas!
Tale državne zalihe. Zašto?
Da ih mogu lakše odvesti odande.
Mogu oblikovati zlato kako žele.
Mogu ga izvesti kroz odvod ili cepelinima u obliku zlatnih zrna.
Ne znam.
Nastavimo s tvojim planom. Idemo po zlato.
Neće iznijeti ni grumenčić!
Gospodo, sigurno su ovdje negdje.
Neka psi onjuše uzorke iz kombija.
Pretražite cijelu šumu! Pogledajte pod svaki kamen!
Pomno pretražite svaku građevinu! Dobro?
Idemo!
Prijevod titlova: Željko Radić