PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
MADRID 77 DNŮ DO DNE D
Je tady.
Rychle! Máme 15 minut zpoždění.
Honem!
- Moment! Jen obočí. - Prosím. Není čas.
Ahoj!
Na jeviště.
Dva a půl roku jste mi mnozí říkali hrdina.
- Hrdina! - Tak statečný!
Ne, mýlíte se, nejsem hrdina.
Jsem jen obyčejný člověk, který měl dost odvahy,
aby odmítl kleknout před teroristy.
Proto... Proto tady dnes můžu být.
Moje důstojnost je netknutá.
Zatímco ty krysy...
se stále schovávají v dírách.
OSTROVY GUNA YALA
Někteří lidé mají ty únosce rádi.
- Kdepak! - Jo, věřte mi. Přijdou jim zábavní.
A já se pořád ptám... je zločinec zábavný?
- Ne! - Ne!
Může být terorista považovaný za hrdinu?
Ne!
A co ten takzvaný Profesor Robin Hood?
- Ne! - Ne! Helsinki...
to zvíře z Balkánu
mi na 24 hodin dalo na hrudník výbušninu.
Může být něčí idol?
- Ne! - Ne!
Já jen doufám...
že každou minutu svého ubohého života cítí vinu za to, co udělal.
PAMPA ARGENTINA
S tupými nůžkami jsem se
vrhnul na takzvaného Denvera.
On měl M16.
Sebevražda?
Možná, ale díky tomu mohli utéct první rukojmí.
Ale za to mi vzal, co jsem miloval nejvíc.
Monicu Gaztambideovou.
- Pusť ji z hlavy! - Moji milenku!
Ano, taky jsem udělal chyby.
Taky jsem byl nevěrný.
Byl jsem sobecký a odporný.
V důsledku toho...
jsem přišel o všechno.
Dnes se každé ráno vzbudím
a přemýšlím, co se stalo s mým synem.
JÁVA INDONÉSIE
Uhni, ty idiote!
Píchám tě do zadku! I s těma banánama!
Omlouvám se!
Miluju tě!
Život...
Život je ztracený, pokud se nerozhodnete
a chováte se bezcílně.
Byl jsem rukojmí, ale my všichni jsme něčeho rukojmí.
Ano!
Abyste se tomu postavili,
musíte se rozhodnout.
Já jsem se rozhodl!
Čelím svým problémům! Opakujte se mnou!
Já jsem se rozhodl!
Čelím svým problémům!
Já jsem se rozhodl! Čelím svým problémům!
PLÁŽ GUNA YALA OSTROV PELICAN ISLAND
77 DNŮ DO DNE D
Jmenuju se Tokio.
Vzpomínáte na mě?
Tohle je Karibik.
Už přes dva roky je můj život romantický film.
Chytáme si jídlo.
Nazí, divocí...
Ale s luxusem.
A všechno se to pokazí
kvůli rozhodnutí, který mi teď vleze do hlavy.
Jsme tu přes dva roky.
Dva roky v ráji.
Ráj je bezva, když máš nudný život...
s dopravními zácpami...
takže tam občas jedeš.
Potřebuješ čerstvý vzduch, co?
A já v tom nejsem,
co?
Trvalo to slušnou chvíli.
Rio...
Musím vypadnout.
Potřebuju hluk.
Potřebuju lidi.
Nemusím vědět, kde budu zítra.
Já ti rozumím.
Taky odjedu.
Dobrodružství prospěje nám oběma.
Možná to bude na chvíli, ale nevím.
Tak to radši berme jako navždy.
Tokio!
Kdybychom si chtěli promluvit.
Satelitní telefon. Koupil jsem ho s Helsinkim na černém trhu.
- Rio... - Není registrovaný.
Zapni ho jednou za tři dny v 18:00.
Necháme ho zapnutý pět minut
a vypneme ho, když nikdo nezavolá.
Dobře?
Moje číslo je vzadu.
MILUJU TĚ
Běž...
Brzy bude noc.
Vzpoura?
Vzpoura!
Dlouho se umím chovat jako správná holka.
Ale pomalu se ve mně probouzí zlobivá holka.
Až nakonec prostě exploduje.
A když se ze mě stane sputnik,
tři dny utečou jako nic.
PANAMA 74 DNŮ DO DNE D
Utíkají tak rychle, že zapomenete na to jediné důležité, co musíte udělat.
VYHLEDÁVÁNÍ SATELITU
EUROPOL HAAG
VYHLEDÁVÁNÍ SATELITU
CÍL ZACHYCEN
OSTROV PELICAN ISLAND
Volaný terminál je mimo satelitní pokrytí.
Zapni ten telefon...
Sakra, Tokio, zapni ho.
Sakra!
Neznámý terminál volá Anibalu Cortesovi.
Riova poloha se dostala z ostrovů Guna Yala v Karibiku
do Europolu za vteřinu.
Pak do Národního zpravodajského centra za 50 vteřin.
Haló?
Za další minutu
byl vzhůru Prieto.
- Prieto. - Plukovníku.
Europol lokalizoval Anibala Cortese na ostrově v Panamě.
Kontaktujte panamskou policii! Hned!
Moje jim dorazila ještě rychleji.
Jsou napíchnuté.
Mobily byly bezpečné,
ale libyjský prodejce nikoliv.
Orel volá lišku 1, startujeme.
Ahoj, Rio.
To je ona.
Ahoj, Tokio.
Potvrzeno. Je to Tokio.
Policie už jede.
Promiň to zpoždění.
Jak se máš?
Jsem tu. Tři dny na debilním ostrově sleduju, jak plyne čas.
Policie je v Cinta Costera.
Honem, rychle!
Už to nevydržím. Už nesnesu to místní jídlo.
V životě jsem sakra jedl jen pizzy, burgery, hranolky, klobásy...
Na to mám chuť. Už tu s nimi nechci být!
Oni se nezasmějí, i kdyby měli zemřít!
Policie vjíždí do čtvrti Chorrillo.
Rychle!
Chci pařit s tebou,
tancovat a sjet se, až budeme mít zorničky jako mýval.
To chci, Tokio, sakra!
I když to bude jen rande.
Takže chceš rande?
To určitě chci.
Tak vyber město.
A budu tam.
Rio de Janeiro.
- Sakra! - Co je?
- Hlídkový čluny. - Cože?
Hlídkový čluny!
Utíkej, Tokio! Našli nás.
Blížíme se k náměstí.
Týme alfa, uličkou.
Otočte se. Obkličte budovu.
POLDA NENÍ KÁMOŠ!
Týme alfa, průchodem!
Nezastavujte! Honem!
Orel volá lišku 1, nevidíme cíl.
Volno. Kupředu.
Cubeto, jděte zkratkou uličkou Bodegón.
No tak! Rychle!
Cubeto, je na dvoře.
Obkličujeme ji, plukovníku.
Mám tě, ty mrcho!
Bravo 2 na pozici.
Bravo 1 na pozici.
Odložte zbraně! Jste obklíčeni.
- Připravit. - Běžte!
- Zbraně dolů! - Zbraně dolů!
Zbraně dolů.
Ne. To není ona.
- Sakra! - Podělaná mrcha.
Tudy!
Běžte!
No tak, rychle!
Vinna.
Tak jsem se cítila,
zatímco jsem myslela na okamžiky štěstí s Riem...
co jsme získali svobodu.
PORTUGALSKÁ NÁMOŘNÍ HRANICE 3 ROKY DO DNE D
Dámy a pánové,
200 námořních mil.
Vpluli jsme do mezinárodních vod.
To je ono!
- Super! - Jsme boháči!
Boháči!
Profesore!
No tak!
Boháči!
Dopijte to šampaňské. Řekneme si nové pokyny.
Profesore...
Honem.
Máme deset milionů. Myslíš, že se vrátíme do školy?
Utekli jsme, ale teď přijde to nejtěžší.
Přežít.
Zatím to neotvírejte, až budete sami.
- Co je to? - Úkryty. Každá dvojice má svůj.
Ty a Helsinki budete spolu.
Jasně.
Výborně.
Budete chráněni a pod dozorem.
Takže dosah Interpolu bude slabý.
- Teď ne, Denvere. - Nic jsem neřekl.
Otevřete to, až budete sami.
Jen já bych měl nonstop vědět, kde jste.
Co jsou ta čísla?
Každé číslo patří kontinentu.
Kontinentu, kde byste případně měli hledat pomoc.
Zapamatujte si je.
Hned.
KOLUMBIE 72 DNŮ DO DNE D
Tohle jsou telefonní čísla.
V případě nutnosti vytočíte číslo, které odpovídá vašemu místu
a které vás spojí s přepravcem.
Přepravci jsou spící buňky, které vás bezpečně dostanou...
ke mně.
Haló?
Jmenuju se Tokio
a sháním přepravce.
Nepřidáš se k nim?
Za chvíli.
A ty?
Co já?
Kam půjdeš?
Snad to nikdy nebudeš potřebovat vědět, slečno Tokio.
Ale ten den nastal.
THAJSKO 62 DNŮ DO DNE D
Stejné je to zřejmě v každém ráji.
Nakonec někdo kousne do jablka
a všechno jde do pekel.
Jdeme.
Běž dovnitř. Přijdou pro tebe.
Trvalo mi 11 dnů dorazit do chrámu, kde mě nechal můj přepravce.
Po ropném tankeru, dvou nákladních letadlech a spoustě autobusů...
Slečno Tokio.
...se objevil můj strážný anděl.
Vítej v Thajsku.
Takhle ráda jsem ještě nikdy nikoho neviděla.
Profesore...
Volal ti Rio?
Mami!
PALAWAN 62 DNŮ DO DNE D
Mami! Mami, jsi v pořádku?
Jsi v pořádku?
Není ti zima?
Pojďme z vody.
Jdeme.
Jo...
Co se stalo, mami?
Nic, zlatíčko. Babička byla jen...
Máma byla zase v šatech ve vodě.
Voda byla úžasná...
Raquel.
Jaký byl výlet, zlato?
Musíš se sbalit.
Co se děje?
Je tu Tokio.
Raquel...
Dokud nezjistíme, co se stalo,
musíš vzít svoji matku a dceru do Mindanaa.
A i když tu není bezpečno, ty tu zůstaneš.
Bude to nejlepší.
Protože musíš vyřešit problém pro Tokio.
Sám.
Jestli mě chceš schovat, aby mě neviděla,
rozmysli si to.
- Co tu dělá ta kráva? - Jen klid. Patří k nám.
Jo. Přeběhla jsem.
Víš, kdo ve válce přebíhá?
- Zrádci. - Tokio...
- Ta nejnižší spodina. - Tokio!
A víš, co se stane s krysama?
Můžou přeběhnout jednou, dvakrát,
- stomilionkrát. - Tokio, prosím...
Zradí tě!
Zradí tě, jako zradila je.
- Nezradí. - Proč ne?
Jak to můžeš vědět?
- Vím to. - Fakt?
- Jsem si naprosto jistý. - Jistý?
V poklopci?
Když Profesor říká, že k vám patřím, tak patřím.
Je to jasný?
Slušná facka.
Takhle spolu nevyjdeme, inspektorko.
Lisabon.
Jmenuju se Lisabon.
Tak po tomhle roztomilém shledání
si pojďme dát čaj.
Prosím.
Ruce vzhůru! Na zem!
Říkám na zem!
Ruce za záda!
Ani hnout!
Jak je to dlouho?
Jedenáct dnů.
Odkud byly ty satelitní telefony?
Když jsme se rozdělili,
byli jsme 24 hodin v přístavu v Casablance.
Koupil je na černém trhu.
Od Libyjce.
V Casablance...
Nebyly registrované.
Určitě byly, jak vidíš.
Nejen to...
Ten prodejce o vás informoval.
Za tu informaci určitě dostal zaplaceno.
Profesore...
Víš jistě, že Ria chytili?
Jinak by zavolal přepravci. Jako ty. Nemyslíš?
Ale nic nezveřejnili.
Už je zatčený 11 dnů.
Je to pro vládu nejdůležitější zpráva.
Proč to tají? Je to bomba.
Jak dlouho může být v samovazbě?
Sedmdesát dva hodin.
Kde ho drží?
Mučí ho?
Nevím, Tokio. To nevím.
Jistěže ho mučí.
V každé demokratické zemi
mají zadní dvůr na špinavou hru, když to začne být ošklivé.
A my jsme jim to udělali hodně ošklivé.
Teda... vy.
Nemůžou ho mučit.
Jsme v 21. století.
Jistěže můžou.
Ve výšce deset kilometrů mimo jakoukoliv jurisdikci,
v letadlech CIA nebo na Guantánamu.
I Španělsko má teroristické komando.
Sakra, Tokio. Jsi snad včerejší?
Profesore.
Musíme Ria vysvobodit.
Slyšíš?
Musíme zachránit Ria.
Koupil si ty telefony ještě někdo?
Jo, Helsinki.
Musíme všechny svolat.
Profesore!
Řekni mi, že zachráníš Ria.
Jak, Tokio?
Ani nevíme, v jaký je zemi, vězení nebo zatracený díře.
Nevíme nic.
Nic.
Profesore!
Moc rád tě vidím.
Moc rád.
- Slečno Gaztambideová. - „Paní!” Vzali jsme se!
Měli jsme balinéský rituál. Na slonovi a tak.
Tokio!
Tokio! Tokio!
Půjdeš ke mně?
Profesore!
Zpomal, Helsinki!
Helsinki!
Pitomče!
Moje šaty!
Jak je?
To mě nikdo neobejme?
V tichosti si připijeme. Ať nevzbudíme malého.
Řekni to argentinským přízvukem.
Hej, boludo. Poslyš, gratuluju.
Horší argentinský přízvuk jsem neslyšel. Fakt.
- Krásný dům. - Je to tu jako v nebi.
- Kde je Rio? - Ví dobře...
Rio nepřijde.
Zatkli ho.
Kdy?
Před 17 dny. Na karibském ostrově.
Není to v novinách.
Je někde v díře a mučí ho.
Jak ho našli?
Použil satelitní telefon.
Byl v nebezpečí?
Ne.
Měli jsme pravidla.
Žádná Evropa.
Žádný telefony.
Proč tu sakra jsme, Profesore?
Z bezpečnostních důvodů.
Jakých?
Rio nevěděl, kde jsme.
Lidi...
Musíme mu pomoct.
Počkat... Co tady sakra děláme?
Fakt věříš, že zachráníme Ria?
Ano, Denvere.
Věřím.
Ježíšmarjá...
Jedu sem s děckem přes celej svět, abych slyšel tohle?
Hulíš tady v Asii opium, Profesore?
Prosím, posaď se.
Co myslíš, že to je? Videohra? Nejsi můj šéf!
Sedni si.
Dlužíš mi svůj podělanej život!
Rozumíš tomu?
Dlužíš mi tohle všechno. Ten podělanej dvorek i to moře,
protože mi nemůžeš vrátit tátu. Rozumíš tomu?
Poslyš, mám syna.
Přísahám, že nedovolím, aby trpěl jako já.
Zeptej se ho sám,
jestli se má jeho táta kvůli nějakýmu idiotovi nechat provrtat kulkama.
Denvere.
Topí ho ve vaně s ručníkem kolem hlavy.
- Rozumíš? - Promiň. To je sakra jeho chyba.
Ta tvář...
na kterou se díváš,
je ta, na kterou se díval tvůj táta,
když ses snažil vykopat ten tunel.
Ani na chvíli ho neopustila.
Tokio tam byla.
Rio udělal chybu.
Ale tys taky udělal chyby.
Táhnuls tátu na střechu, kde vás mohli zastřelit.
Ale byla tam parta.
Helsinki, tys odvezl auto na vrakoviště, ale nesešrotoval ho.
Postarali jsme se o to.
Byla tam parta.
Tys pozdě zastavila stroje,
Nairobi.
Vnikla tam policie.
A uniklas tunelem, protože Berlín...
zůstal, aby je zdržel.
Dal nám ty potřebné vteřiny.
Byla tam parta.
Ten, kdo tu teď není...
je Berlín.
Ani Oslo.
Ani Moskva.
To snad ne...
Patří k nám.
Udělal jsem chybu.
Ztratil jsem kontrolu.
Ale byla tam parta.
Teď udělal chybu Rio, jako my všichni.
Nemůžu po vás chtít, abyste to cítili stejně...
ale cítím zodpovědnost,
že nějakej... parchant...
mu dává elektrický šoky, zatímco visí za kotníky.
Já půjdu!
Nepůjdeš, Nairobi.
Protože jestli půjdeš, jdu taky.
A je to tady zase.
Jak zachráníme Ria?
Pomocí loupeže. V tom jsme dobří.
Loupež? Tak ho zachráníme?
Začne to...
loupeží.
Dobře.
Ale postavíme se systému.
Tentokrát nebudeme ti, kteří unáší, aby vydělali peníze.
Postavíme se na odpor.
Řekneme: „Čeho je moc, toho je příliš.”
Co dělají Riovi, je vyhlášení války.
A my jsme odboj.
Že?
Co ukradneme?
Zlato.
Zlato?
Ne jen tak nějaké.
To zlato.
Jediné, na kterém záleží.
Španělská národní banka.
To bude dost spoušť, co?
Ta největší.
A to tě napadlo teď při východu slunce?
Ne, to není můj plán.
Tvého otce?
Ne. Mého otce ne.
FLORENCIE 5 LET DO DNE D
Andrési.
Bratříčku.
Vítej v Itálii.
V zemi umění a úrovně...
kde se lidi oblékají elegantně. Na rozdíl od tebe.
Ty vypadáš jako turista.
Pojď.
Ukážu ti můj skromný příbytek.
Chci ti toho tolik říct.
Tohle je ten „skromný příbytek”, který sis chtěl pronajmout?
Hledáš dům se dvěma koupelnami a zahradou
a nakonec renovuješ klášter.
Vím, jak se dostat do tiskárny cenin.
Dveřmi?
Zadním vchodem. Náklaďákem s rolemi papíru.
Andrési, jsou tu lidi.
Neboj, nepotkáváme se. Jsou to skvělí sousedi.
- Mniši! - Cisterciáci.
Jsou v jednom křídle, my v druhém.
Kromě toho dodržují slib mlčenlivosti.
Přísahali mlčenlivost.
Ne před zbraní nebo soudcem,
ale před Všemohoucím.
Mnohem zajímavější, ne?
A...
cos jim řekl?
Že jsem intelektuál, který potřebuje samotu a strohost,
abych mohl napsat teologické ujednání.
Věřili ti?
Taky jsem zaplatil rekonstrukci,
aby z té krásy nemuseli udělat hotel.
Nic jiného nepotřebují. Zbožňují mě.
Někdy s nimi dokonce zpívám gregoriánské chorály.
Pozor na hlavu.
Andrési, spíš v kobce?
Chtěl jsem. Ale zamiloval jsem se...
do téhle kaple.
Je úžasná, ne?
Sergio, nejdražší příteli. Dlouho jsme se neviděli. Pojď sem.
Co to všechno je?
Vzpomínáš na ten plán krádeže zlata ze Španělské národní banky?
Je to úžasný. Můžeme získat 90 tun zlata.
Našli jsme odpověď.
A bude se ti líbit.
Je to nejinteligentnější dílo stavitelství od Panamského průplavu...
Moment.
Už jsem řekl milionkrát: to zlato lze získat,
ale ze Španělské národní banky se živí nedostanete.
To jsou nepodstatné detaily. Zlato je přednější.
S lidmi si poradíme pak, ne?
- „Nepodstatné detaily”? - To promyslíme později.
Brácho, nemyslíš, že vypadám trochu jinak?
- No... - Musím ti říct o jedné ženě.
Podívej se...
na tu kost.
Tohle je Tatiana.
Jo, je fakt hezká.
Je bláznivě zamilovaná.
Bohyně.
Profesora by nikdy nenapadlo,
že jednoho dne
přijme ten sebevražedný plán.
VÍTEJTE
OPĚT
Tak jo. Většina z vás zná pravidla,
ale protože tu jsou nové tváře, připomeneme je.
Zaprvé, žádné osobní vztahy.
To pravidlo je...
Druhé pravidlo: Žádná křestní jména ani příjmení.
Profesore.
K věci. Jak se dostaneme do Španělské národní banky?
Uděláme poprask.
MADRID DEN D
Dnes
začínají války bombardováním.
Naše začala stejně.
Ten den se na Madrid sneslo 140 milionů eur.
To byl náš vzkaz...
„Jsme zpátky.”