Lystring alla enheter.
Söker igenom vardagsrummet.
Söker igenom ovanvåningen.
Västra rummet är som ett klassrum.
Med bänkar och en skrivtavla.
Inga människor här.
Inspektören,
vi hittade något mer.
Jag vill bara ha kriminaltekniker här.
-Visst. -Inspektören.
Köket och badrummet är fullt av rester. Följ med mig.
Vad är det?
Ser ut som inlagd fisk.
Ansjovis.
Inspektören, inköpshandlingarna de stal på apoteket i Palomeque.
-De låg i lådan. -Jävlar.
Personen som hjälper dem på utsidan var här. För mindre än 30 timmar sen.
Sätt ut övervakning på alla närliggande vägar.
Lystring, skär av alla vägar inom en radie på tio kilometer.
Den misstänkte kan vara nära.
Enheter i rörelse och trafikkontoret underrättas.
Inspektören började utsöndra adrenalin och kortison.
Hennes puls och blodtryck ökades,
likt en lejoninna som jagar en gasell.
Hon var upprymd eftersom hon var nära sitt byte.
Vi har åtta olika avtryck med träffar på vart och ett.
De tillhör Silene Oliveira, alias "Tokyo".
Raquel kunde inte låta bli att undra...
...om ledtrådarna skulle leda till något...
...eller till ännu en återvändsgränd.
Det är inte vettigt.
Raquel hade rätt.
För Professorn hade noga planerat att leda polisen till Toledo
och lämna kvar en Oscar-värdig brottsplats,
fylld med DNA från folk som inte hade med rånet att göra.
Men han planerade inte att återvända
för att plantera avtryck av de som polisen identifierat.
Berlin, Rio...och mig.
Och att avleda dem med ansjovis
och apotekshandlingar.
Han ledde in Murillo i en återvändsgränd
som skulle kosta henne minst tre dagar.
Tre mycket produktiva dagar för oss,
eftersom vi tryckte åtta miljoner sedlar i timmen.
Inte minst med gisslans hjälp.
Det här måste vara klart om en halvtimme, okej?
Vad är det? Gaska upp er. Se, alla andra ler.
Jobba på! Arbete ger oss värdighet, för fan!
Efter att ha blivit medbrottslingar hoppades de att en dag få en miljon euro.
Du följer med mig!
Något stämde inte.
Mellan väggarna fanns det inget de inte redan visste.
Vad Professorn trodde skulle ta tre dagar
tog inspektören 50 minuter.
Suárez. Ring Alberto, få hit honom snarast möjligast.
Alberto, din f.d. make?
Han är väl den bästa kriminalteknikern?
Lystring, huvudkvarteret. Operativ enhet 315, Toledo-godset.
Inspektör Murillo begär inspektör Vicuñas närvaro.
Raquel, det är Julia, Paulas lärare.
Jag underrättar dig att Paulas far
hämtade henne vid lunch. Han sa att det var ett familjeärande.
Jag vill träffa dig,
det gäller inte Paula, hon är duktig.
Men hennes far vill ses för kaffe efter skolan
och jag vet inte hur jag ska sköta det.
-Du får inte vara här. -Jag känner inspektören.
-Salva. -Förlåt, jag vill bara säga adjö.
-Jag ber om ursäkt för röran. -Nej, du arbetar, ingen fara.
Det är okej.
Jag tar mig till byn och hittar en buss till Madrid.
Vänta. Suárez.
Går det ett fordon till Madrid?
Första lasten bevis avgår om en halvtimme.
Jag vill inte besvära er. Jag tar en buss.
Gå ner här och sväng höger, så når du huvudvägen.
-Jag såg en busshållplats. -Ja...
Det är inga problem. Vi ska ge dig skjuts.
Okej.
STÖTENS 80:E TIMME
Det är dags.
Vi har en minut kvar till sex.
Med tanke på omständigheterna
vet du var du kan stoppa din brittiska punktlighet.
Tredje samtalet utan svar.
Det är 18 timmar utan svar från Professorn.
Vi vet vad det innebär.
AVRAPPORTERINGSSAMTAL
Vi ska avrapportera var sjätte timme.
-Vad händer om du inte ringer? -Eller om du inte svarar?
Om något händer
ska ni vänta på nästa samtal
tills vi nått en cykel om fyra samtal. 24 timmar.
Och om vi inte haft kontakt på 24 timmar?
Då kommer det troligast att innebära...
...att jag har gripits och förhörs.
Vi vet inget om polisen heller.
Det är säkert något som pågår där ute. Vad gör vi?
Tja...
...vi har ett samtal kvar på cykeln.
-Vid midnatt. -Vad för cykel?
-Den jävla råttfällecykeln? -Denver, lugn.
Professorn tar nog bara hand om lösa ändar.
Det är inget att oroa sig för än.
Just nu ska vi fortsätta övervaka gisslan och trycka pengar.
-Jag ska vila en stund. -Skojar du?
Vi är fast i denna soppa
-och du tänker knulla? -Tokyo, snälla.
-Vad? -Var inte så vulgär.
Det passar dig inte och...
...om jag måste välja
att ha en av er som partner, rent hedonistiskt...
...så vore det du.
Vad hände med carpe diem?
Planen föll för fan samman.
Och du som är dödssjuk kanske inte bryr dig,
men det gör jag.
-Jag går nu. -Din jävel.
-En till. -Du sätter på en gisslan.
Vilken är det? Den stackars flickan som du har tagit som din sekreterare?
Nej, hon heter Ariadna,
Nairobi. Och ja, vi trivs ihop.
Dagen vi kom hit, skakade Ariadna på ett sätt jag kände igen. Hennes...
...skörhet väckte något inom mig till liv.
Vilket skitsnack!
Inget är mer avskyvärt än att sätta på en gisslan.
Att vara med en gisslan är väl inte så farligt?
Vad är det?
Jag kan påstås vara kass i sängen, men inte att ha tvingat mig till det.
Denver.
Nej.
Vad? Jo, då. Jag har ett förhållande med.
Med Mónica Gaztambide.
-Vad menar du? -Jag räddade hennes liv.
Hon kramade och pussade mig. Jag tvingade henne inte. Det var kärlek.
Kärlek? Vad menar du? Din idiot!
-Känner du inte till Stockholmssyndromet? -Nej, det gör jag väl inte.
Men om hon är sjuk, ska vi ta oss igenom det.
Nej! Det ska ni inte, för det är du som är orsaken!
Stockholmssyndrom är när gisslan får känslor för gisslantagaren.
Hon är skiträdd!
Men du är så aningslös att du tror att det är kärlek.
-Vad fan är det med dig? -Nu räcker det!
Ingen av oss är något nobelpris direkt.
Vi måste sluta tjafsa.
-Situationen är kritisk. -Nej,
det är den bara om Professorn inte ringer om sex timmar.
Och då inleds Tjernobyl-planen.
Professorn sa inget om det.
Vad är Tjernobyl-planen?
Det får ni aldrig veta, om allt går väl.
Så, ha tålamod.
Okej?
Nu får ni ursäkta mig, jag ska rensa tankarna.
Salva,
borde jag lämna ifrån mig fallet?
Säga att jag inte mår bra och ta ledigt?
Ge upp.
Det är mycket personligt.
Därför frågar jag dig.
Vi har legat ihop. Du har träffat min mor.
Jag menar att det är en fråga...
...enbart du kan besvara. Bara du vet hur du känner.
Jag känner att det är större än jag.
-Om de ersätter mig... -Gör inte så.
Om du leder ett fall som detta...
...är det för att ingen annan är bättre lämpad.
Jag vet inte. I tältet...
...när jag talade med Professorn, som jag förhandlade med...
...var jag nyttig.
Trots att jag fick svara på frågor som: "Vad har du på dig?"
"Vad har du på dig?"
Men jag vet inte.
Här ute på fältet känns det...
Som att han är starkare. Jag är för svag.
Jag vet inte. Se på alla som arbetar.
Trettio kriminaltekniker.
Jag vet inte vart jag ska gå.
Jag är vilsen.
Förlåt. Det måste vara sent för dig.
Nej, nej.
Inte alls.
Inspektör Murillo,
inspektör Vicuña från kriminalteknikerna har anlänt.
Följer du med mig?
Visst.
Hej, Raquel.
Tack för att du ringde. Det var proffsigt gjort.
Hur mår Ángel?
Fortfarande i koma. Inget nytt.
Detta är Salva, en vän.
Eller snarare min partner.
Salva.
Inspektör Alberto Vicuña.
Salvador...
Martin. Salvador Martin.
-Trevligt att träffas. -Detsamma.
Bra att du är med Raquel.
Jag ska inte störa dig, men berätta vad du vet.
Vad är det där?
Fyrahundrasextiotusen euro.
Ifall vi åker dit. Så vi kan börja om när de släpper ut oss.
Jag gömmer det här. Bakom vårt kakel.
Jag gör ett hål med en såg och täcker för det.
Sen kommer vi tillbaka och köper en lägenhet i La Manga.
Om euron finns kvar då.
Fan, du har rätt.
Du.
Du tänker väl inte börja snacka om att göra slut igen?
Vänta tills vi åkt dit, med ett brev eller så.
Lyssna nu.
Det kommer att gå illa.
Och jag vill inte sitta och se på.
-Jag ska gå under med en smäll. -Jag vet.
Men inte du.
Jag måste be om en tjänst.
När festen börjar...
...ge upp.
Vifta en vit flagga och lämna över dig själv.
Det gör det lättare när allt blir komplicerat.
När det blir komplicerat...
...är jag med dig.
När festen börjar...
...är jag med dig.
Oavsett risken.
Och vet du vad?
Jag viftar bara vit flagga när Real Madrid vinner.
Okej.
Så, vad säger du. Ska vi knulla?
Passar det inte bra nu?
Dags att festa då?
Dags att festa.
Kom igen.
Vad vet du om syndromet?
Stockholmssyndromet? Jag har hört talas om det.
Jag tvingade henne aldrig, jag svär.
Jag hade med mig mat och hon lade armarna runt min hals.
Hon försökte kyssa mig och vägrade att släppa.
Jag svär att vi kysser varann på riktigt. Jag dansar för henne.
Se på henne.
När har du haft en tjej som henne?
Jag hade Vane.
-Vane? -Vane var söt.
Vane var varken söt, smart eller god.
Ni var från samma värld, ni hade saker gemensamt...
Vilken värld är det?
En kass värld, va?
Se på henne.
Se på henne!
Hon är en statstjänsteman.
Så hon har studerat länge.
Hennes förra pojkvän var generaldirektören
för myntverket. Och hon är otroligt vacker och elegant.
Ni spelar inte i samma liga.
Hon är i Champions League. Vi är snarare
-typerna som är förtryckta. -Okej, det räcker.
Jag hajar!
Jag är en förlorare. Jag måste tänka som en förlorare.
Och jag måste drömma som en förlorare.
Rör er inte!
Hon sa, rör er inte!
Upp med händerna.
Hallå!
Vad gör ni?
Allt är konstigt och ingen ringer.
Så om de planerar
att skjuta ner oss får vi veta det på TV. Eller hur?
Det är okej.
Mónica Gaztambide, din tur.
Vid första genomsökningen hittade vi spår från åtta personer.
Vi har DNA från fimpar, tuggummi, tandpetare och yoghurt.
Hittills över 100 bevisföremål.
De verkar ha ritat planen på skrivtavlan.
Vi försöker återskapa den.
Lämnade kvar sin plan?
Jo, men...
Det är frågan.
Om detta är en besudlad brottsplats
eller ett slött sätt att förstöra bevis på.
De tog sig in på myntverket.
De saknar nog varken drift eller intelligens.
Allt detta är värdelöst.
Ángel ligger längre fram med sina avtryck.
-Vad för avtryck? -Sa han inget? Han fick tag på en tesked.
På den hittade vi samma avtryck som i polisbilen.
Ángel hittade nån från gruppen eller var nära.
Om nåt är användbart här hittar jag det.
Allt de verkligen ville förstöra måste de ha bränt här.
Det är säkraste sättet att förstöra något på, nåt som alla gör.
Men det är bara aska här, och inte mycket.
Aska som en gång var trä, kol...
...men också dokument, foton
ett papper som bränns förlorar det mesta materialet.
Elden skapar varm rök
som lyfter papperspartiklarna upp i skorstenen.
Ibland fastnar partiklarna i skorstensväggarna.
Om något är värt något, finns det där.
Låt oss sätta igång.
Gandia, hämta glasögonen och den infraröda kameran.
Kom igen, jag har brått.
Skynda dig.
Sätt igång.
Vänd dig om.
-Du är seriös idag. -Nej.
Sluta. Du får mig att spilla.
Visst, du spiller.
Jag menar det, Mónica.
Vad är det?
Är våra 60 timmar av kärlek slut?
Du är gisslan och jag är gisslantagare.
Vi får se när detta är över och vi kommer ut.
Vad?
Vad är det? Kom här.
Är det något jag missar?
Du kanske inte har märkt att du är här mot din vilja...
...men du har ett syndrom.
-Vad för syndrom? -Stockholmssyndromet.
Du faller för jäveln som tog dig gisslan.
Du blir galen och behandlar mig som din pojkvän.
-Läkarna säger att det är psykologiskt... -Du.
-Det var det dummaste jag hört. -Det är klart att du säger så,
-du har syndromet. -Så är det inte. Hör på.
Tänk om du passerade mig på gatan?
Vad hade du tyckt om jag bad dig om växel på en bar?
Hade du ens lagt märke till mig?
Säg sanningen. Det trodde jag väl inte.
Så är det.
Du går din väg...
...och jag går min.
Så är det.
Vänta.
Känner du något...
...för mig?
-Jag har inget syndrom, Mónica. -Denver.
Känner du någonting?
Ja.
Men mina känslor är verkliga, inte på grund av Stockholm. Men du...
Du får inte bli galen.
Det får du inte.
Så kan jag inte göra.
Vad tänker du på, grönöga?
Jag ser dig, vill veta allt om dig.
Vartenda dag du har levt...
...vartenda leende, vartenda tår.
Vartenda lycklig stund.
Du är ett underbart mysterium, Ariadna.
Till exempel...
Låt se. Din första kyss.
Minns du vem det var?
Vad hette han?
Raul.
Raul måste ha känt sig
som en tursam man.
Som Neil Armstrong på månen.
Första gången är speciella.
Unika.
Men sista gångerna är utan motsvarighet, ovärderliga.
Men folk...
...vet vanligen inte om det.
Du förstår, jag har sex månader kvar att leva.
Eller fyra.
Kanske mindre.
Och en av de sakerna...
...som jag verkligen bryr mig om...
Vet du vad det är?
Att veta...
...att jag ska leva härinne.
I dina tankar.
För alltid.
Inuti detta vackra huvud.
Något allvarligt har hänt.
Ursäkta, var är poliserna som ska till Madrid?
Ingen verkar åka just nu.
Jag förstår, jag går ner till huvudvägen.
Får jag säga adjö till inspektören?
Följ med mig.
Vill du verkligen göra så?
Du borde ta allt med dig.
Nej.
Imorgon är detta inte längre minnen, utan bara...
...bevis mot någon som har blivit gripen.
Och nostalgi kan vara förföriskt.
Det är svårt att släppa minnen, för vi tror...
...att de...
...är lyckliga stunder, men...
...det är de inte.
Vad vi ska göra imorgon kräver att vi tänker på det nuvarande.
Inte det förflutna.
Det var din far.
Bankrånare Jesus Marquina död efter eldstrid
Det är det enda viktiga.
Vi gör det för honom.
Över 50 trupper har intagit Toledo-godset,
inklusive chefsinspektören,
den operativa underdirektören för specialoperationer
och kriminaltekniska agenter som arbetar i huset,
som enligt källor kan vara platsen
-där rånarna planerade stöten... -Professorn är gripen.
Han förhörs framför huset i Toledo.
Trots stor sekretess, kan kriminalteknikerna
ha hittat bevis som bekräftar närvaro från åtminstone tre...
Fan också!
Fan!
De skar av signalen.
-Vi är körda. -De vill inte att vi ska veta.
Det betyder att de kommer in.
Vi kan vänta i fem timmar
eller börja planera Tjernobyl-planen, vilket låter bättre.
Tjernobyl-planen är för desperata lägen.
Detta är väl inte den mest desperata situationen för oss?
Kom ihåg, det är en plan där alla pengar förloras.
Jag känner själv inte för att kasta bort det.
Tänker du lämna allt som du kämpat så för?
De har Professorn.
Det kommer inte finnas en tunnel, för de kommer att vänta på oss. Vi är fångade!
Professorn ringer inom fem timmar. Jag tror ännu på honom.
Jag är ingen anhängare av demokratier
men känner för en omröstning. Vem tror på Professorn?
Helsingfors?
Jag tror på Professorn.
Rio.
Jag tror på vad jag ser.
Jag ser att vi inte kan lita på Professorn.
Jag är med Tokyo.
Moskva.
Jag klev in under vissa regler...
...och de har inte blivit brutna.
Jag tror på Professorn.
Denver.
Jag röstar på att vi drar härifrån.
Det passar inte mig att vara multimiljonär.
Okej, Denver.
Tre mot tre.
Nairobi, du avgör.
Var utslagsgivande.
Jag har goda anledningar
att vara med Professorn, och om han inte sprängs itu
tror jag på honom till slutet.
Jag är med Berlin.
Raquel.
Ledsen att jag stör, men
-det är sent nu och jag... -Jag tar med den till Canillas.
Jag ska bara ta bussen till Madrid.
-Jag kan ge honom skjuts. -Vad?
Det funkar för mig.
Kom då.
Döm honom inte.
Helsingfors gjorde vad som krävdes.
Som soldater gör i krig.
Vad vi gör med djur för att de inte ska lida.
Inte av hat, utan av medlidande.
Släpp vapnet.
Jag gjorde också vad som krävdes.
Inte av hat...
...utan av kärlek till mänskligheten.
För vad är...
...mer mänskligt än att kämpa för sin överlevnad?
Undertexter: Tomas Lundholm