‫שימו לב, כל הניידות.‬‫..‬
‫סורקים את הסלון.‬
‫סורקים את הקומה העליונה.‬
‫החדר המערבי נ‬‫ראה כמו‬‫ כיתת לימוד.‬
‫יש כאן שולחנות ולוח.‬
‫אין כאן אנשים.‬
‫המפקחת,‬
‫מצאנו עוד משהו.‬
‫אל תכניסו אף אחד שאינו ממז"פ.‬
‫בסדר.‬ ‫-המפקחת.‬
‫המטבח וחדר האמבטיה מלאים בעקבות.‬ ‫בואו.‬
‫מה זה?‬
‫נראה שזה דג ברוטב.‬
‫אנשובי.‬
‫המפקחת, הרישומים שהם‬ ‫גנבו בבית המרקחת בפאלומקה.‬
‫הם היו במגירה.‬ ‫-לכל הרוחות.‬
‫מי שעזר להם מבחוץ היה כאן.‬
‫לפני פחות מ-30 שעות.‬
‫אני רוצה מעקב אחרי כל הכבישים באזור.‬
‫שימו לב, להתפרס ברדיוס של 10 ק"מ.‬
‫החשוד אולי בקרבת מקום.‬ ‫אני חוזר, החשוד אולי בקרבת מקום.‬
‫קיבלנו, הניידות יצאו‬ ‫ובקשר עם משטרת התנועה.‬
‫המפקחת החלה להפריש אדרנלין וקורטיזול.‬
‫הדופק ולחץ הדם שלה עלו,‬
‫כמו לביאה, רגע לפני ציד האיילה.‬
‫היא התרגשה כשהרגישה שהטרף שלה קרב.‬
‫יש שמונה סטים של טביעות אצבעות.‬ ‫מצאנו התאמה אחת.‬
‫הן של סילנה אוליביירה, המכונה "טוקיו".‬
‫ראקל תהתה...‬
‫אם הרמזים האלה היו פתח לפתרון...‬
‫או מבוי סתום נוסף.‬
‫זה לא הגיוני.‬
‫- סילאן אוליברה -‬
‫ראקל צדקה.‬
‫לפרופסור היתה תוכנית מתוחכמת‬ ‫להוביל את המשטרה לטולדו,‬
‫ולהשאיר שם ז‬‫ירת ‬‫פשע ראויה לאוסקר‬
‫ובה DNA ‬‫של אנשים שאינם קשורים לשוד.‬
‫אבל הוא לא תכנן לחזור‬
‫כדי לשתול את הטביעות‬‫ ‬‫שהמשטרה כבר זיהתה.‬
‫של ברלין, של ריו... ושלי.‬
‫ולהטעות אותם בעזרת אנשובי‬
‫ורישומי בית המרקחת.‬
‫הוא תכנן להוביל את מוריליו למבוי סתום‬
‫שיגרום לה להפסיד שלושה ימים לפחות.‬
‫שלושה ימים מועילים מאוד עבורנו,‬
‫כי קצב הדפסת הכסף‬ ‫היה שמונה מיליון שטרות בשעה.‬
‫במיוחד בזכות העזרה מבני הערובה.‬
‫קדימה, אני צריכה‬‫ ‬‫לסיים עם זה בתוך חצי שעה.‬
‫מה הבעיה? תתעוררי. תראי, כולם מחייכים.‬
‫קדימה לעבודה!‬ ‫העבודה מכבדת את בעליה, חבר'ה!‬
‫כמשתפי פעולה,‬ ‫ הם קיוו‬‫ ‬‫לקבל יום אחד מיליון אירו בדואר.‬
‫אתה בא איתי!‬
‫משהו לא הסתדר.‬
‫בין הקירות האלה לא היו סודות.‬
‫מה שהפרופסור חשב שייקח שלושה ימים,‬
‫לקח למפקחת 50 דקות.‬
‫סוארז, תתקשר לאלברטו,‬ ‫שיגיע לפה בהקדם האפשרי.‬
‫אלברטו, בעלך לשעבר?‬
‫הוא הכי טוב בזיהוי פלילי, לא? תתקשר אליו.‬
‫מפקדה, האם שומע? יחידה 315, בבית בטולדו.‬
‫המפקחת מוריליו מבקשת את המפקח ויקוניה‬ ‫מהמחלקה לזיהוי פלילי.‬
‫ראקל, זו חוליה, המורה של פאולה.‬
‫רציתי להודיע שאביה של פאולה‬
‫אסף אותה מבית הספר בצהריים.‬ ‫הוא אמר שיש אירוע משפחתי.‬
‫אני רוצה להיפגש,‬
‫לא בקשר לפאולה, הכול בסדר איתה.‬
‫אבל אביה הציע לי‬ ‫לפגוש אותו לקפה אחרי השיעור,‬
‫ואני לא יודעת מה לעשות.‬
‫אי‬‫נך‬‫ יכול להיות פ‬‫ה‬‫.‬ ‫-אני מכיר את המפקחת.‬
‫ראקל.‬
‫סלבה.‬ ‫-אני מצטער. רציתי להיפרד.‬
‫מצטערת על הבלגן.‬ ‫-לא, את עובדת. אל תדאגי.‬
‫זה בסדר.‬
‫אסע בדרך שבה הגענו,‬ ‫אגיע לכפר ואקח אוטובוס למדריד.‬
‫חכה. סוארז.‬
‫יש רכב שיוצא למדריד?‬
‫משלוח הראיות הראשון יוצא בעוד חצי שעה.‬
‫אני לא רוצה להטריח. אקח אוטובוס.‬
‫הכביש הראשי הוא במורד הרחוב וימינה.‬
‫ראיתי תחנת אוטובוס.‬ ‫-כן...‬
‫זו לא בעיה. מישהו יסיע אותך.‬
‫אוקיי.‬
‫- 80 שעות מתחילת השוד -‬
‫הגיע הזמן.‬
‫יש עוד דקה עד שש.‬
‫בהתחשב בנסיבות,‬
‫אתה יודע לאן אתה יכול לדחוף‬ ‫את הדייקנות הבריטית שלך.‬
‫אין תשובה בפעם השלישית.‬
‫עברו 18 שעות מאז ששמענו מהפרופסור.‬
‫אנחנו יודעים מה זה אומר.‬
‫- שיחות מעקב -‬
‫נבצע שיחות מעקב מדי שש שעות.‬
‫מה יקרה אם לא תתקשר אלינו?‬ ‫-או אם לא תענה?‬
‫אם משהו יקרה,‬
‫תחכו לשיחה הבאה,‬
‫עד שנשלים מחזור של ארבע שיחות.‬ ‫עשרים וארבע שעות.‬
‫ואם לא יצרנו קשר במשך 24 שעות?‬
‫במקרה זה, סביר להניח...‬
‫שעצרו אותי לחקירה.‬
‫אנחנו לא יודעים שום דבר בקשר למשטרה.‬
‫אני בטוח שמשהו מתרחש בחוץ. מה נעשה?‬
‫טוב...‬
‫נשארה עדיין שיחה אחת להשלמ‬‫ת‬‫ את המחזור.‬
‫בחצות.‬ ‫-איזה מחזור?‬
‫מלכודת העכברים הארורה?‬ ‫-דנוור, תירגע.‬
‫הפרופסור בטח מטפל בקצוות פתוחים.‬
‫אין מה לדאוג... בינתיים.‬
‫בשלב הזה, מוטב שנמשיך להשגיח‬ ‫על בני הערובה ולהדפיס כסף כרגיל.‬
‫אני הולך לנוח.‬ ‫-אתה רציני?‬
‫אנחנו בתוך הבלגן הזה,‬
‫ואתה הולך לזיין?‬ ‫-טוקיו, בבקשה.‬
‫מה?‬ ‫-לא צריך לדבר ככה.‬
‫קודם כול, זה לא מתאים לך, וחוץ מזה...‬
‫אם היה עליי לבחור‬
‫מישהו מכם כשותף, מנקודת מבט הדוניסטית,‬
‫הייתי בוחר בך.‬
‫מה קרה ל"לתפוס את היום"?‬
‫התוכנית שלנו התחרבנה, זה מה שקרה.‬
‫אולי לך לא אכפת כי אתה עומד למות,‬
‫אבל לי אכפת.‬
‫אני הולך.‬ ‫-בן זונה.‬
‫עוד אחת.‬ ‫-אתה באמת מזיין אחת מהחטופות.‬
‫מי זו? הנערה המסכנה,‬ ‫זו שמתפקדת כמזכירה שלך?‬
‫לא "נערה מסכנה". שמה אריאדנה,‬
‫ניירובי. ונכון, אנחנו קרובים.‬
‫ביום שהגענו לפה, אריאדנה רעדה.‬
‫אני זיהיתי את זה. היא...‬
‫שברירית ועדינה וזה ריגש אותי.‬
‫אילו שטויות!‬
‫אין דבר בזוי יותר מלזיין בת ערובה.‬
‫להיות עם חטופה זה לא כזה נורא, לא?‬
‫מה הבעיה?‬
‫אפשר להגיד שאני זיון טוב או רע,‬
‫א‬‫ך ‬‫מעולם לא עשיתי ז‬‫את‬‫ באיומים.‬
‫דנוור.‬
‫לא.‬
‫מה הבעיה? נכון. גם לי יש מערכת יחסים.‬
‫עם מוניקה גטמבידה.‬
‫מה אתה אומר?‬ ‫-שהצלתי אותה.‬
‫היא חיבקה ונישקה אותי.‬ ‫לא הכרחתי אותה לעשות ז‬‫את‬‫. זו אהבה.‬
‫למה אתה מתכוון, "אהבה", חתיכת אידיוט?‬
‫לא שמעת על תסמונת שטוקהולם?‬ ‫-לא. מצטער, לא שמעתי.‬
‫אבל גם אם היא סובלת ממחלה, נתגבר על זה.‬
‫לא! אתם לא תתגברו על זה,‬ ‫כי אתה גורם לזה!‬
‫תסמונת שטוקהולם זה‬ ‫כשבן ערובה מפתח רגשות כלפי החוטף.‬
‫היא מפוחדת למוות!‬
‫אבל אתה חסר מודעות,‬‫ ‬‫אתה חושב שזו אהבה.‬
‫מה הבעיה שלך?‬ ‫-מספיק!‬
‫אף אחד כאן לא קדוש.‬
‫בואו נפסיק את הריבים בינינו.‬
‫אנחנו במצב קריטי.‬ ‫-לא,‬
‫נהיה במצב קריטי אם הפרופסור‬ ‫לא יתקשר בעוד שש שעות.‬
‫במקרה זה נעבור לתוכנית צ'רנוביל.‬
‫הפרופסור לא הזכיר את זה.‬ ‫מהי תוכנית צ'רנוביל?‬
‫אם הכול ילך חלק, אתה לא תדע מזה.‬
‫אז בבקשה, בואו נהיה סבלניים.‬
‫בסדר?‬
‫תסלחו לי, אני הולך לנקות את הראש.‬
‫סלבה,‬
‫אתה חושב שעליי להתפטר?‬
‫להגיד שאני חולה ולצאת לחופשה?‬
‫להרים ידיים.‬
‫זה עניין אישי מאוד.‬
‫לכן אני שואלת.‬
‫שכבנו. פגשת את אימי.‬
‫אני מתכוון שזו שאלה‬
‫שרק את יכולה לענות עליה.‬ ‫את יודעת איך את מרגישה.‬
‫אני מרגישה... שזה גדול עליי.‬
‫אם יחליפו אותי...‬ ‫-אל תדברי ככה.‬
‫אם את עומדת בראש החקירה הזו,‬
‫זה משום שאין אדם‬‫ ‬‫שמתאים יותר ממך לתפקיד.‬
‫לא יודעת. באוהל...‬
‫כשדיברתי עם הפרופסור, בזמן המשא ומתן,‬
‫הרגשתי מ‬‫ועילה‬‫.‬
‫גם אם היה עליי לענות ע‬‫ל ‬‫שאלות‬
‫כמו, "מה את לובשת?"‬
‫"מה את לובשת?"‬
‫אבל אני לא יודעת.‬
‫כאן, בשטח, אני מרגישה כאילו,‬
‫כאילו הוא עולה עליי, שלא אוכל להביס אותו.‬
‫לא יודעת. תראה. כל האנשים האלה עובדים.‬
‫שלושים ממחלקת זיהוי פלילי.‬
‫אני לא יודעת מה לעשות.‬
‫אני אבודה.‬
‫מצטערת. אני מעכבת אותך.‬
‫לא.‬
‫בכלל לא.‬
‫המפקחת מוריליו,‬
‫המפקח ויקוניה ממז"פ הגיע.‬
‫תבוא איתי?‬
‫בטח.‬
‫שלום, ראקל.‬
‫תודה שהזמנת אותי. מאוד מקצועי מצדך.‬
‫מה שלום אנחל?‬
‫עדיין בתרדמת. אין חדש.‬
‫זה סלבה, ידיד שלי.‬
‫בן הזוג שלי, בעצם.‬
‫סלבה.‬
‫המפקח אלברטו ויקוניה.‬
‫סלבדור...‬
‫מרטין. סלבדור מרטין.‬
‫נעים להכיר.‬ ‫-גם לי.‬
‫אני שמח שאתה עם ראקל.‬
‫לא אפריע לכם.‬ ‫לא תרגישי בי, אבל תעדכני אותי.‬
‫מה זה?‬
‫ארבע מאות ושישים אלף אירו.‬
‫קצת למקרה שניתפס.‬ ‫שיהיה עם מה להתחיל כשנשתחרר מהכלא.‬
‫אחביא את זה כאן, מאחורי האריח שלנו.‬
‫אנסר חור ואאטום את זה מחדש.‬
‫בעוד כמה שנים נחזור לכאן‬ ‫ונקנה דירה בלה מנגה.‬
‫אם יהיה עדיין אירו.‬
‫לעזאזל, את צודקת.‬
‫שמע.‬
‫אל תתחילי שוב עם נאום הפרידה, טוב?‬
‫חכי שיעצרו אותנו, תשלחי לי מכתב או משהו.‬
‫תקשיב לי.‬
‫עומד להיות מאוד לא נעים.‬
‫ואני לא‬‫ א‬‫שב ואסתכל‬‫.‬
‫אני אצא ביריות.‬ ‫-אני יודע.‬
‫אתה לא יודע.‬
‫אני צריכה לבקש טובה.‬
‫כשהמסיבה תתחיל,‬
‫תסגיר את עצמך.‬
‫תניף דגל לבן ותסגיר את עצמך.‬
‫זה יפשט את הדברים כשהכול יסתבך.‬
‫כשהכול יסתבך,‬
‫אהיה איתך.‬
‫כשהמסיבה תתחיל,‬
‫אהיה איתך.‬
‫לא אכפת לי מהסיכון.‬
‫ואת יודעת מה?‬
‫אניף דגל לבן רק כשריאל מדריד תנצח.‬
‫בסדר.‬
‫אז מה את אומרת, נזדיין?‬
‫בסדר. לא מתאים עכשיו?‬
‫אז עושים מסיבה?‬
‫עושים מסיבה.‬
‫היי, קדימה.‬
‫שמעת על התסמונת הזאת?‬
‫תסמונת שטוקהולם? כן, שמעתי.‬
‫לא כפיתי את עצמי, ‬‫אני ‬‫נשבע.‬
‫הבאתי לה את האוכל והיא חיבקה אותי.‬
‫היא ניסתה לנשק אותי ולא שחררה, אבא.‬
‫נשבע לך שזו היתה נשיקה אמיתית,‬ ‫אפילו התחלתי לרקוד מולה.‬
‫תסתכל עליה.‬
‫היתה לך פעם חברה כזו?‬
‫היתה ואנה.‬
‫ואנה?‬ ‫-ואנה היתה יפה.‬
‫ואנה לא היתה יפה, לא חכמה ולא טובה.‬
‫אתם מאותו עולם,‬ ‫אז היו לכם דברים במשותף...‬
‫איזה עולם?‬
‫עולם מחורבן, נכון?‬
‫תסתכל עליה מקרוב.‬
‫תסתכל עליה!‬
‫קודם כול, היא עובדת ציבור.‬
‫זה אומר שהיא משכילה.‬
‫שנית, בן הזוג האחרון שלה היה המנהל‬
‫של המטבעה המלכותית. ושלישית,‬
‫היא יפהפייה ועדינה.‬
‫היא לא בליגה שלך, בני.‬
‫היא בליגת האלופות. אנחנו יותר...‬
‫טיפוס של ל‬‫יגה ב'‬‫.‬ ‫-בסדר, הבנתי.‬
‫הבנתי!‬
‫אני לוזר.‬
‫אני אמור לחשוב כמו לוזר.‬
‫ואני אמור לחלום כמו לוזר. הבנתי.‬
‫לא לזוז!‬
‫היא אמרה לא לזוז, לעזאזל!‬
‫ידיים על הראש.‬
‫היי.‬
‫מה קורה פה?‬
‫זה משונה מאוד, ואיש לא מתקשר.‬
‫אז אם הם מתכננים‬
‫לחסל אותנו ביריות,‬ ‫לפחות נשמע על זה בטלוויזיה. לא ככה?‬
‫זה בסדר.‬
‫מוניקה גטמבידה, תורך.‬
‫בבדיקה ראשוני‬‫ת‬‫ מצאנו עקבות‬‫ ‬‫של שמונה אנשים.‬
‫אספנו DNA ‬‫מבדלי סיגריות,‬ ‫מסטיקים, קיסמים, אפילו מיוגורט.‬
‫יש יותר ממאה ראיות ועוד לא סיימנו.‬
‫נראה שהם כתבו את התוכנית על הלוח.‬
‫אנחנו מנסים לשחזר אותה.‬
‫הם השאירו תוכנית כתובה?‬
‫כן, ‬‫ובכן...‬
‫זו השאלה.‬
‫האם זו זירת פשע שהתערבו בה,‬
‫או ניסיון עלוב להשמיד ראיות.‬
‫הם הצליחו להיכנס למטבעה המלכותית,‬ ‫לא נראה לי שהם עצלנים או מרושלים.‬
‫אין לזה ערך.‬
‫אנחל התקדם יותר עם הטביעות שהוא מצא.‬
‫אילו טביעות?‬
‫הוא לא סיפר לך? הוא מצא משהו, כפית.‬
‫מצאנו עליה את אותן טביעות‬ ‫שהיו במכונית המשטרה.‬
‫אנחל זיהה מישהו מהקבוצה, או כמעט זיהה.‬
‫אם יש פה משהו שמיש,‬ ‫אני יודע איפה הוא. בואי.‬
‫את מה שהם רצו להשמיד, הם בטח שרפו פה.‬
‫זו הדרך הטובה ביותר להשמיד משהו,‬ ‫זה מה שכל אחד היה עושה.‬
‫יש כאן רק אפר, ול‬‫א הרבה.‬
‫אפר שהיה פעם עץ, פחם...‬
‫אבל גם מסמכים, תמונות...‬
‫כשנייר נשרף הוא מאבד את רוב החומר.‬
‫האש יוצרת אניצי עשן,‬
‫שמעלים את חלקיקי הנייר דרך הארובה.‬
‫לפעמים החלקיקים האלה‬ ‫נדבקים ללבנים המחוספסות.‬
‫אם יש ראיה, שם נמצא אותה.‬
‫לעבודה.‬
‫גנדייה, תביא את משקפי המגן‬ ‫ואת מצלמת הא‬‫ינפרא‬‫-אדום.‬
‫בואי, ילדונת. אני ממהרת. קדימה.‬
‫זוזי.‬
‫לעבודה.‬
‫- חדר ב' -‬
‫תסתובבי.‬
‫אתה רציני היום.‬ ‫-לא.‬
‫את מוכנה להפסיק? אני אשפוך את זה.‬
‫כן, אתה תשפוך.‬
‫אני לא צוחק, מוניקה.‬
‫מה העניין?‬
‫מיצינו את הרומן אחרי 60 שעות?‬
‫את בת ערובה ואני החוטף.‬
‫נראה מה יקרה כשזה ייגמר ונצא מפה.‬
‫מה?‬
‫מה הבעיה? בוא.‬
‫מה אני מפספסת?‬
‫אולי לא שמת לב, כי את כאן נגד רצונך...‬
‫אבל את סובלת מתסמונת.‬
‫מה? איזו תסמונת?‬ ‫-תסמונת שטוקהולם.‬
‫כ‬‫שאת מתאהבת במנוול שחטף אותך.‬
‫את משתגעת, חושבת שאני בן הזוג שלך.‬
‫רופאים אומרים שזה עניין פסיכולוגי...‬ ‫-שמע.‬
‫אילו שטויות אתה מדבר.‬ ‫-ברור שתגידי את זה.‬
‫יש לך את התסמונת.‬ ‫-לא נכון. תקשיב.‬
‫מה אם היינו נפגשים ברחוב?‬
‫מה היית חושבת אם הייתי ניגש אלייך בבר?‬
‫היית שמה עליי בכלל?‬
‫את האמת. כמו שחשבתי.‬
‫בדיוק.‬
‫לכי לדרכך,‬
‫ואני לדרכי.‬
‫וזהו זה.‬
‫חכה.‬
‫אתה מרגיש משהו...‬
‫כלפיי?‬
‫לי אין שום תסמונת, מוניקה.‬ ‫-דנוור.‬
‫אתה מרגיש משהו?‬
‫כן.‬
‫אבל הרגש שלי אמיתי, בלי קשר לשטוקהולם.‬ ‫אבל את...‬
‫לא אתן לך להשתגע.‬
‫לא אוכל.‬
‫לא אעשה לך את זה.‬
‫על מה את חושבת, עיניים ירוקות?‬
‫אני רואה אותך ורוצה לדעת עלייך הכול.‬
‫כל יום שחיית,‬
‫כל חיוך, כל דמעה.‬
‫כל רגע מאושר.‬
‫את תעלומה נהדרת בעיניי, אריאדנה.‬
‫למשל...‬
‫בואי נראה. הנשיקה הראשונה שלך.‬
‫את זוכרת עם מי זה קרה?‬
‫מה היה שמו?‬
‫ראול.‬
‫ראול בטח החשיב עצמו‬
‫בר מזל.‬
‫כמו ניל ארמסטרונג שהלך על הירח.‬
‫הפעמים הראשונות הן מיוחדות.‬
‫ייחודיות‬‫.‬
‫אבל הפעמים הבאות הן נהדרות,‬ ‫אין מה להשוות.‬
‫אבל אנשים...‬
‫לא תמיד יודעים זאת.‬
‫את מבינה, נותרו לי שישה חודשים לחיות.‬
‫או ארבעה.‬
‫אולי פחות.‬
‫ואחד הדברים היחידים‬
‫שחשובים לי עכשיו...‬
‫את יודעת מה זה?‬
‫זה הידיעה‬
‫שאמשיך לחיות כאן.‬
‫בראש שלך.‬
‫לנצח.‬
‫בתוך הראש הנפלא הזה.‬
‫קרה משהו. ‬‫משהו ‬‫רציני.‬
‫סליחה, איפה הקצינים‬ ‫שהיו אמורים לנסוע למדריד?‬
‫נראה שלא נוסעים כרגע.‬
‫הבנתי. אז אלך לכביש הראשי.‬
‫אני יכול להיפרד מהמפקחת?‬
‫בוא איתי.‬
‫אתה בטוח בזה?‬
‫כדאי שתיקח איתך את הכול.‬
‫לא.‬
‫ממחר, אלה כבר לא זיכרונות, הם פשוט...‬
‫ראיות נגד מישהו שיש נגדו צו מעצר.‬
‫חוץ מזה, נוסטלגיה עלולה לפתות.‬
‫אנחנו מתקשים להרפות מזיכרונות,‬ ‫כי אנחנו חושבים‬
‫שהם...‬
‫רגעים מאושרים, אבל...‬
‫הם לא.‬
‫מה שנעשה מחר מחייב שנתרכז בהווה.‬
‫לא בעבר.‬
‫זה היה אבא שלך.‬
‫- השודד חזוס מרקינה נהרג בקרב יריות‬ ‫בבנק הספרדי-אמריקאי -‬
‫זה מה שחשוב.‬
‫אנחנו עושים את זה למענו.‬
‫יותר מ-50 אנשי צוות‬‫ ‬‫נמצאים בבית בטולדו,‬
‫כולל המפקחת האחראית,‬
‫ראש יחידת מבצעים מיוחדים‬
‫וסוכנים מהמחלקה לזיהוי פלילי‬ ‫שממשיכים לעבוד בבית,‬
‫אשר לפי מקורות מוסמכים,‬ ‫ייתכן שהוא המקום‬
‫שבו השודדים תכננו את השוד...‬ ‫-עצרו את הפרופסור.‬
‫לעזאזל, חוקרים אותו בכניסה לבית בטולדו.‬
‫השופט הטיל צו איסור פרסום בדיון המקדים,‬ ‫אך נראה שאנשי המז"פ‬
‫מצאו ראיות שמאשרות את הימצאותם‬ ‫של לפחות שלושה...‬
‫לעזאזל!‬
‫שיט!‬
‫חסמו את האות.‬
‫הלך עלינו.‬ ‫-הם לא רוצים שנדע.‬
‫זה אומר שהם נכנסים.‬
‫נ‬‫וכל‬‫ לשבת בחוסר מעש חמש שעות,‬
‫או לבצע את תוכנית צ'רנוביל,‬ ‫שזה עדיף בעיניי.‬
‫תוכנית צ'רנוביל היא מוצא אחרון.‬
‫אני לא חושב שאנחנו עד כדי כך נואשים,‬ ‫נכון?‬
‫תזכרו, בתוכנית הזאת‬‫ ‬‫ת‬‫פסידו‬‫ את הכסף.‬
‫אני, באופן אישי, לא מוכן לוותר עליו. ואת?‬
‫את ת‬‫וותרי‬‫ על כל מה‬‫ ‬‫שעבדת בשבילו כה קשה,‬ ‫טוקיו‬‫?‬
‫חבר'ה, הפרופסור בידיהם.‬
‫לא תהיה מנהרה, כי הכוחות המיוחדים‬
‫יחכו לנו. אנחנו לכודים, לכל הרוחות!‬
‫הפרופסור יתקשר בתוך חמש שעות.‬ ‫אני מאמין בו עדיין.‬
‫א‬‫יני‬‫ חסיד גדול של דמוקרטיה,‬ ‫א‬‫ך ‬‫בא לי להצביע.‬‫ ‬‫מי עדיין מאמין בפרופסור?‬
‫הלסינקי?‬
‫אני מאמין בפרופסור.‬
‫ריו.‬
‫אני מאמין במה שרואים.‬
‫ו‬‫אני רואה ‬‫שאי אפשר לסמוך על הפרופסור.‬
‫אני עם טוקיו.‬
‫מוסקבה.‬
‫נכנסתי לפה עם א‬‫וסף‬‫ כללים,‬
‫והכללים האלה עדיין בתוקף.‬
‫אני בוטח בפרופסור.‬
‫דנוור.‬
‫אני בעד שנסתלק מפה, עכשיו.‬
‫לא מתאים לי שזה ה‬‫פך‬ ‫ל‬‫עניין של מולטי-מיליונרים.‬
‫בסדר, דנוור.‬
‫שלושה נגד שלושה.‬
‫ניירובי, את תכריעי.‬
‫תשברי את ה‬‫שוויון‬‫.‬
‫יש לי סיבה טובה‬
‫לתמוך בפרופסור,‬ ‫וכל עוד הוא לא מרוסק לחתיכות,‬
‫אאמין בו עד הסוף.‬
‫אני עם ברלין.‬
‫ראקל.‬
‫מצטער להפריע לך, אבל...‬
‫נהיה מאוחר...‬ ‫-אני לוקח את זה לקניליאס.‬
‫עמדתי לעלות על האוטובוס למדריד.‬
‫אני יכול להקפיץ אותו, אם את רוצה.‬ ‫-מה?‬
‫האמת שזה טוב לי.‬
‫בוא.‬
‫אל תשפטו אותו.‬
‫הלסינקי עשה מה ש‬‫הוא ‬‫היה ח‬‫ייב‬‫.‬
‫מה שחיילים עושים במלחמה.‬
‫מה שאנחנו עושים לבעלי חיים‬ ‫כדי שלא יסבלו.‬
‫לא מתוך שנאה, אלא מתוך חמלה.‬
‫תוריד את האקדח.‬
‫גם אני עשיתי מה שהייתי ח‬‫ייבת‬‫.‬
‫לא מתוך שנאה...‬
‫אלא מתוך אהבה ואנושיות.‬
‫אחרי הכול,‬
‫מה אנושי יותר מלשרוד?‬
‫תרגום כתוביות:‬ ‫תמר בן יהודה‬