Huomio, kaikki yksiköt...
Tutkitaan olohuone.
Tutkitaan ylin kerros.
Läntinen huone vaikuttaa luokkahuoneelta.
Pöytiä ja kirjoitustaulu.
Ei ihmisiä.
Komisario, löysimme jotain muuta.
Vain rikostekninen tiimi paikalle.
-Selvä. -Komisario.
Keittiö ja kylpyhuone ovat täynnä jäännöksiä. Tule mukaani.
Mikä tuo on?
Marinoitua kalaa.
Anjoviksia.
Komisario, Palomequesta varastetut apteekin ostotiedot.
-Ne olivat laatikossa. -Hemmetti.
Ulkopuolinen apuri oli täällä. Alle 30 tuntia sitten.
Järjestäkää valvonta läheisille teille.
Huomio, sulkekaa kaikki tiet kymmenen kilometrin säteellä.
Epäilty voi olla lähellä.
Selvä. Ilmoitetaan liikennevirastoon.
Komisariosta alkoi erittyä adrenaliinia ja kortisolia.
Syke ja verenpaine nousivat -
kuten leijonan juuri ennen gasellin nappaamista.
Sitä kiihotti, kun se tunsi saaliinsa lähempänä.
Kahdeksat eri sormenjäljet. Tunnistimme yhdet.
Ne kuuluvat Silene Oliveiralle eli "Tokiolle".
Raquel ei voinut olla miettimättä,
olivatko ne oikeita johtolankoja -
vai taas uusi umpikuja.
Tässä ei ole mitään järkeä.
Raquel oli oikeassa.
Koska professori oli johdattanut poliisin Toledoon -
jättäen jälkeensä Oscarin arvoisen rikospaikan,
joka oli täynnä sivullisten DNA:ta.
Hän ei suunnitellut palaavansa -
jättämään poliisin jo tuntemien henkilöiden sormenjälkiä.
Berliinin, Rion ja minun.
Hän harhautti heitä myös anjoviksilla ja apteekin tiedoilla.
Hän yritti johdattaa Murillon umpikujaan, joka veisi vähintään kolme päivää.
Kolme hyvin tuottoisaa päivää meille,
sillä seteleitä painetaan kahdeksan miljoonaa tunnissa.
Varsinkin panttivankien avulla.
Nämä pitää puolittaa puolessa tunnissa.
Mikä hätänä? Herätys. Kaikki muut hymyilevät.
Ryhdytään töihin! Työ tuo kunniaa, hemmetti!
Rikostovereina he toivoivat jonain päivänä saavansa miljoona euroa postissa.
Sinä tulet mukaani!
Jokin ei täsmännyt.
Siellä ei ollut mitään, mitä he eivät jo tienneet.
Se, minkä professori arvioi vievän kolme päivää,
vei komisariolta 50 minuuttia.
Suárez. Soita Albertolle ja pyydä hänet heti tänne.
Entiselle aviomiehellesikö?
Paras rikostekninen tutkija. Soita hänelle.
Huomio, päämaja. Toimintayksikkö 315, Toledon tila.
Komisario Murillo pyytää paikalle komisario Vicuñaa.
Raquel, Julia tässä, Paulan opettaja.
Ilmoitan vain, että Paulan isä -
haki tämän koulusta lounastunnilla. Hän vetosi perhetilaisuuteen.
Tahtoisin tavata sinut.
Asia ei koske Paulaa. Hän pärjää hyvin.
Mutta hänen isänsä haluaa mennä kahville kanssani,
enkä ole varma, miten hoitaisin tilanteen.
-Et voi olla täällä. -Tunnen komisarion.
Raquel.
-Salva. -Anteeksi, halusin hyvästellä.
-Pyydän anteeksi tätä sotkua. -Ei, olet töissä. Ei hätää.
Ei se haittaa. Palaan takaisin kylään ja menen bussilla Madridiin.
Odota. Suárez.
-Onko Madridiin menevää autoa? -Ensimmäiset todisteet lähtevät pian.
En halua olla vaivaksi. Menen bussilla.
Päätielle pääsee tätä kautta ja sitten oikealle.
-Näin bussipysäkin. -Niin...
Ei mitään ongelmaa. Annamme sinulle kyydin.
Selvä.
80 TUNTIA RYÖSTÖN JÄLKEEN
On aika.
Vielä on minuutti kello kuuteen.
Olosuhteet huomioon ottaen -
tiedät kyllä, minne voit tunkea brittiläisen täsmällisyytesi.
Kolmas soitto ilman vastausta.
Professorista ei ole kuulunut 18 tuntiin.
Tiedämme, mitä se tarkoittaa.
TARKISTUSSOITOT
Tarkistussoitot joka kuudes tunti.
-Entä jos et soita meille? -Tai et vastaa puhelimeen?
Jos jotain tapahtuu,
odotatte seuraavaa soittoa,
kunnes neljän soiton sarja täyttyy. 24 tuntia.
Entä jos emme saa sinuun yhteyttä 24 tuntiin?
Sitten se tarkoittaa lähes varmasti,
että minut on pidätetty.
Emme tiedä mitään poliisistakaan.
Jotain on varmasti meneillään ulkopuolella. Mitä teemme?
No...
Meillä on yhä yksi soitto sarjasta jäljellä.
-Keskiyöllä. -Mistä sarjasta?
-Siitä saatanan hiirenloukusta? -Rauhoitu, Denver.
Professori hoitaa keskeneräisiä asioita.
Ei mitään hätää vielä.
Pidetään vain panttivankeja silmällä ja jatketaan rahojen painamista.
-Menen lepäämään. -Oletko tosissasi?
Olemme jumissa täällä,
-ja sinä menet nussimaan? -Tokio, ole kiltti.
-Mitä? -Ei tarvitse puhua rivouksia.
Ensinnäkään se ei sovi sinulle, ja toiseksi,
jos minun olisi valittava yksi teistä hedonistiseen tarkoitukseen,
valitsisin sinut.
Mitä carpe diem -sanonnalle kävi?
Suunnitelma meni pilalle.
Ehkä et välitä, koska olet kuolemansairas.
Minä välitän.
-Minä lähden. -Paskiainen.
-Vielä toinen. -Nussit panttivankia.
Kuka se on? Se tyttöparkako, jota pidät sihteerinäsi?
Ei mikään tyttöparka. Hän on Ariadna.
Nairobi. Ja kyllä, me tulemme toimeen.
Kun tulimme tänne, Ariadna tärisi -
tavalla, jonka tunnistin.
Hänen herkkyytensä herätti minussa jotain.
Mitä paskapuhetta!
Panttivangin nussiminen on halveksittavaa.
Panttivangin kanssa oleminen ei ole niin kauheaa, vai mitä?
Mitä nyt? Voin olla hyvä tai huono pano,
mutten koskaan pakota siihen.
Denver.
Ei.
Mikä hätänä? Aivan, minäkin olen suhteessa.
Mónica Gaztambideen.
-Mitä tarkoitat? -Pelastin hänen henkensä.
Hän suuteli minua. En pakottanut häntä. Se oli rakkautta.
Miten niin rakkautta? Senkin idiootti!
-Etkö tiedä Tukholma-syndroomasta? -Valitan, en tiedä.
Jos hänellä on jokin syndrooma, me selätämme sen.
Ei! Ette te selätä sitä, sillä sinä aiheutat sen!
Tukholma-syndroomassa panttivangilla on tunteita kaappaajaa kohtaan.
Hän on aivan kauhuissaan!
Muttet huomaa mitään ja luulet sitä rakkaudeksi.
-Mikä helvetti sinua vaivaa? -Riittää jo!
Kukaan meistä ei ole Nobelin palkinto.
Meidän pitää lakata kinastelemasta.
-Tämä on kriittinen tilanne. -Ei ole.
Sitten on, jos professori ei soita kuuden tunnin sisällä.
Sitten käynnistämme Tšernobyl-suunnitelman.
Professori ei maininnut sitä. Mikä suunnitelma se on?
Jos kaikki sujuu, ette saa koskaan tietää.
Ollaan kärsivällisiä.
Sopiiko? Jos sallitte, käyn selvittämässä ajatuksiani.
Salva, pitäisikö minun jättää tämä tapaus?
Jäädä sairauslomalle?
Luovuttaa.
Se on henkilökohtainen päätös.
Siksi kysyn.
Olemme maanneet yhdessä. Olet tavannut äitini.
Se on kysymys,
johon vain sinä voit vastata.
Minusta tuntuu, että tapaus on liian iso minulle.
-Jos joku toinen tulee tilalleni... -Älä tee sitä.
Jos johdat tällaista tutkintaa,
se tarkoittaa, ettei ole ketään parempaa.
Enpä tiedä. Teltassa -
puhuessani professorin kanssa, joka neuvotteli...
Olin hyödyksi.
Vaikka minun pitikin vastata asuuni liittyviin kysymyksiin.
Niinkö?
Enpä tiedä.
Täällä kentällä minusta tuntuu,
että hän on vahvempi, enkä voi päihittää häntä.
En tiedä. Katso kaikkia noita ihmisiä työssään.
30 tyyppiä rikostekniikasta.
En tiedä, mihin suuntaan mennä.
Olen eksynyt.
Anteeksi. On jo myöhä.
Ei.
Ei lainkaan.
Komisario Murillo, komisario Vicuña rikostekniikasta saapuu paikalle.
Tuletko mukaani?
Totta kai.
Hei, Raquel.
Kiitos soitosta. Erittäin ammattimaista sinulta.
Entä Ángel?
Yhä koomassa. Ei uutisia.
Tässä on Salva, ystäväni.
Ennemminkin kumppanini.
Salva.
Komisario Alberto Vicuña.
Salvador...
Martín. Salvador Martín.
-Hauska tavata. -Samoin.
Kiva, että olette yhdessä.
En häiritse teitä. Pitäkää minut ajan tasalla.
Mitä tuo on?
460 000 euroa.
Pikku summa, mikäli jäämme kiinni. Voimme aloittaa alusta vankilan jälkeen.
Piilotan sen tänne laattamme taakse.
Teen reiän sahalla ja suljen sen taas.
Muutaman vuoden päästä palaamme ja ostamme asunnon La Mangasta.
Mikäli euro on yhä olemassa.
Hitto, niinpä.
Kuuntele.
Et kai ala taas puhua erosta?
Odota, kunnes meidät pidätetään, tai tee se kirjeitse.
Kuuntele minua.
Tilanne pahenee pian.
En katso vierestä.
-Tulen ulos aseet paukkuen. -Tiedän.
Mutta sinä et.
Tarvitsen palveluksen.
Kun bileet alkavat,
antaudu.
Heiluta valkoista lippua ja antaudu.
Se helpottaa tilannetta, kun asiat mutkistuvat.
Kun asiat mutkistuvat...
Olen kanssasi.
Kun bileet alkavat,
olen kanssasi.
Riskeistä huolimatta.
Tiedätkö mitä?
Heilutan lippua vain Real Madridin voittaessa.
Hyvä on.
Miten on, nussitaanko?
Eikö nyt ole hyvä hetki?
Bileiden aikako?
Bileiden aika.
Hei, älä viitsi.
Tiesitkö siitä syndroomasta?
Tukholma-syndroomastako? Olen kuullut siitä.
En pakottanut häntä, isä.
Vein hänelle ruokaa, ja hän kietoi käsivartensa kaulani ympärille.
Hän yritti suudella eikä päästänyt irti.
Suutelimme oikeasti, ja aloin jopa tanssia hänen edessään.
Katso nyt häntä.
Et saa tuollaisia tyttöjä.
Olihan minulla Vane.
-Vane? -Hän oli nätti.
Vane ei ollut nätti, fiksu eikä hyvä.
-Te olitte samasta maailmasta. -Mikä maailma se on?
Paskamainen maailma.
Katso häntä tarkkaan. Katso!
Ensinnäkin hän on virkamies.
Eli hän on opiskellut paljon.
Toiseksi hänen poikaystävänsä oli rahapajan toimitusjohtaja.
Ja kolmanneksi hän on todella kaunis ja elegantti.
Hän on liian hyvä sinulle, poika.
Hän on mestareiden liigassa. Me taas -
-alemmassa divisioonassa. -Riittää jo.
Tajuan kyllä.
Olen häviäjä.
Minun pitää ajatella kuin häviäjä. Ja haaveilla kuin häviäjä. Tajuan.
Liikkumatta!
Etkö kuule? Liikkumatta! Kädet pään päälle.
Hei.
Mitä tapahtuu?
Tämä on outoa, eikä kukaan soita.
Jos he ovat aikeissa ampua meidät kaikki, ainakin saamme tietää tv:stä.
Ei hätää.
Mónica Gaztambide, sinun vuorosi.
Löysimme aluksi jälkiä kahdeksasta henkilöstä.
DNA:ta tupakantumpeista, purkasta, hammastikuista ja jopa jogurtista.
Jo yli sata todistusaineistoksi luokiteltavaa esinettä.
He kirjoittivat suunnitelman liitutaululle.
Yritämme rekonstruoida sen.
Jättivätkö he sen kirjallisena?
No, tuota...
Siinä kysymys piilee.
Onko tämä saastunut rikospaikka vai ylimalkainen yritys tuhota todisteita?
He pääsivät rahapajaan.
Heiltä ei puutu yritystä tai älyä.
Kaikki täällä on arvotonta.
Ángelilla on etumatkaa sormenjälkien kanssa.
-Minkä sormenjälkien? -Eikö hän kertonut? Hän löysi teelusikan.
Saimme siitä samat sormenjäljet kuin poliisiautosta.
Ángel löysi jonkun ryhmästä, tai melkein löysi.
Tiedän, missä voi olla jotain hyödyllistä. Tule.
Kaikki, mitä he halusivat tuhota, poltettiin täällä.
Se on turvallisin keino tuhota jotain. Niin kaikki tekisivät.
Mutta täällä on vain hieman tuhkaa.
Tuhkaa, joka oli puuta tai hiiltä,
mutta myös asiakirjoja, valokuvia,
paperia, joka palaessaan lähes tuhoutuu.
Tuli luo savukiehkuroita,
jotka vievät paperipartikkelit savupiipun läpi.
Joskus partikkelit tarttuvat tiiliskivien rosoiseen pintaan.
Kaikki arvokas on tuolla.
Ryhdytään töihin.
Gandía, tuo lasit ja infrapunakamera.
Minulla on kiire. Vauhtia.
Liikettä.
Töihin siitä.
HUONE B
Käänny ympäri.
-Olet tänään vakava. -En.
Voitko lopettaa? Tämä leviää kohta.
Niin, tietysti.
Olen tosissani, Mónica.
Mikä hätänä?
Loppuiko 60-tuntinen rakkaussuhteemme?
Sinä olet panttivanki ja minä kaappaaja.
Näemme tämän jälkeen ulkopuolella.
Mitä?
Mikä hätänä? Tule.
Menikö minulta jotain ohi?
Ehkä et ole huomannut, koska olet täällä vastoin tahtoasi.
Sinulla on syndrooma.
-Mikä syndrooma? -Tukholma-syndrooma.
Rakastut paskiaiseen, joka sieppasi sinut.
Olet järjiltäsi ja kohtelet minua kuin poikaystävää.
-Lääkärien mielestä se on psykologinen... -Kuuntele.
-Se on täyttä roskaa. -Tietenkin sanot niin,
-koska kärsit syndroomasta. -En kärsi. Kuuntele.
Entä jos olisimme tavanneet kadulla?
Mitä olisit ajatellut, jos olisin pyytänyt rahaa baarissa?
Olisitko edes huomannut minua?
Kerro totuus. En uskonutkaan sitä.
Siinä kaikki.
Sinä jatkat matkaasi,
ja minä omaani.
Siinä kaikki.
Odota.
Tunnetko jotain -
minua kohtaan?
-En kärsi syndroomasta, Mónica. -Denver.
Tunnetko jotain?
Tunnen.
Mutta ne ovat todellisia tunteita, ei Tukholma-syndrooma.
En anna sinun mennä järjiltäsi.
En anna.
En tee sitä sinulle.
Mitä mietit, vihreäsilmäinen?
Näen sinut ja haluan tietää sinusta kaiken.
Elämäsi jokaisen päivän,
jokaisen hymyn, jokaisen kyyneleen.
Jokaisen hyvän hetken.
Olet ihmeellinen arvoitus, Ariadna.
Esimerkiksi...
Katsotaanpa. Ensisuudelmasi.
Muistatko hänet?
Kuka hän oli?
Raul.
Raul tunsi itsensä varmasti onnekkaaksi.
Kuin Neil Armstrong kävelemässä kuussa.
Ensikerrat ovat erityisiä.
Ainutkertaisia.
Mutta viimeiset kerrat ovat verrattomia.
Mutta ihmiset -
eivät yleensä tiedä sitä.
Minulla on kuusi kuukautta elinaikaa.
Tai neljä.
Ehkä jopa vähemmän.
Yksi harvoista asioista,
joista välitän tällä hetkellä...
Tiedätkö, mikä se on?
Tieto,
että elän täällä.
Mielessäsi.
Ikuisesti.
Tämän kauniin pään sisällä.
Jotain vakavaa on tapahtunut.
Missä Madridiin menevät poliisit ovat?
Kukaan ei ole nyt lähdössä.
Sitten kävelen päätielle.
-Voinko hyvästellä komisarion? -Tule mukaani.
Oletko varma tästä?
Ota kaikki mukaasi.
En.
Huomisesta lähtien nämä eivät ole enää muistoja,
vaan todisteita jotakuta vastaan.
Lisäksi nostalgia voi vietellä.
Meidän on vaikea päästää irti muistoista, koska luulemme,
että ne ovat kaikki onnellisia muistoja, mutta -
ne eivät ole.
Huominen vaatii meitä miettimään nykyhetkeä.
Ei menneisyyttä.
Tuo oli isäsi.
Pankkiryöstäjä Jesus Marquina kuoli ammuskelussa pankissa
Vain sillä on väliä.
Teemme sen hänen takiaan.
Yli 50 miehen joukko on siirtynyt Toledon tilalle -
mukaan lukien ylikomisario,
erityisoperaatioiden operatiivinen varajohtaja -
ja rikosteknisen yksikön agentteja, jotka jatkavat työtään talolla,
joka lähteiden mukaan saattaa olla paikka,
-jossa ryöstäjät suunnittelivat iskua... -Professori on pidätetty.
Häntä kuulustellaan Toledon talon ovella.
Vaikka tuomari on julistanut tapauksen salaiseksi,
poliisi on saattanut löytää todisteita, jotka varmistavat kolmen...
Hemmetti!
Hitto!
He katkaisivat signaalin.
-Olemme pulassa. -He eivät halua, että tiedämme.
Ja se tarkoittaa, että he ovat tulossa.
Voimme odotella viisi tuntia -
tai käynnistää Tšernobyl-suunnitelman, mikä kuulostaa paremmalta.
Se on epätoivoisen tilanteen varalta.
Tämä ei ole epätoivoisin mahdollinen tilanne, vai mitä?
Se on suunnitelma, jossa menetätte kaikki rahat.
Itse en halua luopua niistä. Entä sinä?
Luovutko kaikesta taistelemastasi, Tokio?
Heillä on professori.
Tunnelia ei ole, koska iskujoukot odottavat meitä. Olemme ansassa!
Professori soittaa viiden tunnin sisällä. Uskon häneen.
En oikeastaan kannata demokratiaa,
mutta äänestetään. Kuka uskoo professoriin?
Helsinki?
Uskon professoriin.
Rio.
Uskon näkemääni.
Sen mukaan emme voi luottaa professoriin.
Tuen Tokiota.
Moskova.
Meillä oli tietyt säännöt,
eikä sääntöjä ole rikottu.
Luotan professoriin.
Denver.
Äänestän, että häivymme täältä heti.
Tämä monimiljonäärijuttu ei sovi minulle.
Hyvä on, Denver. Kolme ja kolme.
Nairobi, sinä päätät.
Äänesi ratkaisee.
Minulla on erittäin hyvä syy -
olla professorin kanssa, ja ellei hän ole kaatunut,
uskon häneen loppuun asti.
Tuen Berliiniä.
Raquel.
Anteeksi, että häiritsen,
-mutta alkaa olla myöhä ja... -Vien tämän Canillasiin.
Ajattelin vain mennä bussilla Madridiin.
-Voin viedä hänet, jos haluat. -Mitä?
Itse asiassa se sopii.
Mennään.
Älä tuomitse häntä.
Helsinki teki, mitä hänen piti.
Kuten sotilaat sodassa.
Kuten teemme eläimille lopettaaksemme niiden tuskan.
Ei vihasta vaan myötätunnosta.
Laske ase.
Minäkin tein, mitä minun piti.
En vihasta,
vaan inhimillisyydestä.
Mikä lopulta on inhimillisempää kuin selviytyminen?
Tekstitys: Anniina Mäkelä