Kalder alle enheder...
Gennemsøger stuen.
Gennemsøger overetagen.
Værelset mod vest ligner et klasseværelse.
Der er skriveborde og en tavle.
Ingen mennesker.
Kommissær, vi har fundet noget andet.
Luk kun kriminalteknisk personale ind.
-Forstået. -Kommissær.
Køkken og badeværelse er fyldt med rester. Kom med.
Hvad er det?
Det ligner marineret fisk.
Ansjoser.
Kommissær, købsregisteret, de stjal på apoteket i Palomeque.
-De var i en skuffe. -Satans.
Den, der hjælper dem udefra, var her. For mindre end 30 timer siden.
Sæt overvågning op ved alle nærliggende veje.
Spær alle veje i en radius af 10 km.
Mistænkte er måske tæt på.
Modtaget, vi er i gang og informerer trafikkontoret.
Kommissæren begyndte at udskille adrenalin og kortisol.
Hendes hjerterytme og blodtryk steg
som en løvinde lige før jagten på en gazelle.
Hun var spændt, og hun følte sit bytte komme tættere på.
Vi har otte forskellige fingeraftryk. Vi har et match på et af dem.
Det tilhører Silene Oliveira, alias "Tokyo".
Raquel kunne ikke lade være at tænke...
...om de spor faktisk ledte til noget...
...eller om de var endnu en blindgyde.
Det giver ingen mening.
Raquel havde ret.
Professoren havde omhyggeligt planlagt at føre politiet til Toledo
og efterladt et gerningssted, der var en Oscar værdigt.
Fyldt med DNA fra folk uden forbindelse til røveriet.
Hans plan var dog ikke at gå ind
og plante fingeraftryk fra dem, politiet havde identificeret.
Berlin, Rio... og mig.
Og at vildlede dem med ansjoser og apotekets købsregister.
Han ville lede Murillo ind i en blindgyde,
som ville få hende til at spilde mindst tre dage.
Tre meget produktive dage for os,
da man kan trykke otte millioner sedler i timen.
Især med gidslernes hjælp.
De her fordeles i løbet af en halv time.
Hvad er der galt? Vågn op. Se, alle andre smiler.
Kom så i sving! Der er værdighed i arbejde, for satan!
Som medskyldige håbede de at modtage en million euro med posten en dag.
Du kommer med mig!
Noget var galt.
Her var ikke noget, de ikke allerede vidste.
Det, som skulle have taget tre dage, tog kun kommissæren 50 minutter.
Suárez. Ring til Alberto og få ham herover hurtigt.
Alberto, din eksmand?
Han er den bedste kriminaltekniker. Ring til ham.
Kalder hovedkvarteret. Operationsenhed 315 i Toledo.
Kommissær Murillo indkalder kommissær Vicuña fra kriminalteknisk.
Raquel, det er Julia, Paulas lærer.
Jeg vil bare fortælle, at Paulas far kom
og hentede hende fra skole til frokost. Til en familiekomsammen.
Jeg vil gerne møde dig.
Ikke om Paula. Hun klarer sig fint.
Men hendes far har inviteret mig på kaffe efter skole...
Jeg ved ikke helt, hvordan jeg skal håndtere det.
-Du må ikke være her. -Jeg kender kommissæren.
Raquel.
-Salva. -Jeg beklager. Jeg ville bare sige farvel.
-Jeg undskylder rodet. -Nej. Du arbejder. Det er helt fint.
Jeg tager vejen, vi kom fra, og finder en bus til Madrid.
Vent. Suárez.
Er der en bil på vej til Madrid?
Første læs beviser kører om en halv time.
Jeg vil ikke være til besvær. Jeg tager bussen.
Hovedvejen er dernede til højre.
-Jeg så et stoppested. -Ja...
Det er intet problem. En af os giver dig et lift.
Okay.
80. TIME AF KUPPET
Det er tid.
Vi har stadig et minut inden seks.
Omstændighederne taget i betragtning,
så ved du, hvor du kan stikke din britiske punktlighed hen.
Tredje opkald uden svar.
Det er 18 timer uden nyt fra Professoren.
Vi ved, hvad det betyder.
KONTROLOPKALD
Vi har kontrolopkald hver sjette time.
-Hvad sker der, hvis ikke du ringer? -Eller hvis du ikke svarer?
Hvis der sker noget, så venter I på næste opkald,
indtil vi har gennemgået en cyklus. Fireogtyve timer.
Og hvis ikke vi har haft kontakt med dig i 24 timer?
Så betyder det næsten med sikkerhed...
...at jeg er blevet arresteret og afhørt.
Vi ved heller ikke noget om politiet.
Jeg er sikker på, at der foregår noget. Hvad gør vi?
Tja...
Vi har stadig et opkald tilbage i cyklussen.
-Klokken 24. -Hvilken cyklus?
-Den skide musefældecyklus. -Denver, slap af.
Professoren må være ved at ordne de løse ender.
Der er ikke noget at bekymre sig om... endnu.
Vi fortsætter med at holde øje med gidslerne og trykke sedler.
-Jeg tager mig en pause. -Tager du pis på os?
-Vi er fanget her, og du vil kneppe? -Tokyo, helt ærligt.
-Hvad? -Der er ingen grund til at blive vulgær.
For det første passer det ikke til dig, for det andet...
...hvis jeg kunne vælge en af jer som partner rent nydelsesmæssigt,
ville det være dig.
Hvad blev der af carpe diem?
Der skete det, at planen blev fucket op.
Og måske er du ligeglad, fordi du er uhelbredeligt syg,
men jeg er ikke ligeglad.
-Jeg går nu. -Dit dumme svin.
-Endnu en. -Du knepper rent faktisk et gidsel.
Hvem er det? Den stakkels pige, som render rundt som din sekretær?
Hun er ikke stakkels. Hun hedder Ariadna, Nairobi.
Og ja, vi kommer overens.
Den dag vi kom, rystede Ariadna...
...på en måde, jeg genkendte. Hendes...
...skrøbelighed og mildhed tiltalte mig.
Sikke en omgang pis!
Intet er mere foragteligt end at kneppe et gidsel.
At være sammen med et gidsel er vel ikke så slemt?
Hvad er der galt?
Meget kan I beskylde mig for, men ikke at kneppe med en pistol for panden.
Denver.
Nej.
Hvad? Det passer. Jeg er også i et forhold.
Med Monica Gaztambide.
-Hvad siger du? -At jeg reddede hendes liv.
Hun kyssede mig. Jeg tvang hende ikke til noget. Det var kærlighed.
"Kærlighed"? Din idiot!
-Kender du ikke Stockholmsyndromet? -Nej, beklager. Det gør jeg ikke.
Men hvis hun har et syndrom, kommer vi igennem det.
Nej! Det gør I ikke, for du er skyld i det!
Stockholmsyndromet er, når et gidsel har følelser for sin kidnapper.
Hun er meget bange!
Men du er så skidedum, at du tror, det er kærlighed.
-Hvad fanden er der galt med jer? -Det er nok!
Ingen af os vinder en Nobelpris.
Vi må holde op med at skændes indbyrdes.
Situationen er kritisk.
Nej, det er kritisk, hvis Professoren ikke ringer, inden der er gået seks timer.
Så må vi sætte Plan Tjernobyl i gang.
Det har Professoren ikke sagt noget om. Hvad er Plan Tjernobyl?
Hvis alt går godt, finder du aldrig ud af det.
Så lad os være tålmodige.
Okay?
Hvis I vil undskylde mig, vil jeg tømme mit hoved.
Salva, synes du, jeg skal forlade sagen?
Hvis nu jeg ikke er rask og tager orlov.
Giver op.
-Det er en meget personlig ting. -Det er derfor, jeg spørger.
Vi har haft sex. Du kender allerede min mor.
Jeg mener, at det er et spørgsmål, som kun du kan svare på.
Kun du ved, hvordan du har det.
Jeg føler, at det her er større end mig.
-Hvis de sætter en anden i mit sted... -Lad være.
Hvis du styrer denne sag,
er det, fordi der ikke er nogen bedre til det.
Jeg ved det ikke. I teltet...
...da jeg talte med ham Professoren, som jeg forhandler med...
...følte jeg mig nyttig.
Selv da jeg svarede på spørgsmål som "hvad har du på?"
"Hvad har du på?"
Men jeg ved ikke. Her i felten føler jeg...
...at han er stærkere end mig.
Jeg ved det ikke. Se. Alle de folk arbejder.
Tredive folk fra kriminalteknisk. Jeg ved ikke, hvilken vej jeg skal gå.
Jeg føler mig fortabt.
Undskyld. Det må være sent for dig.
Nej, nej. Slet ikke.
Kommissær Murillo, kommissær Vicuña er ankommet.
Går du med?
Selvfølgelig.
Hej, Raquel.
Tak for opkaldet. Meget professionelt af dig.
Hvordan har Ángel det?
Stadig i koma. Intet nyt der.
Det er Salva. En af mine venner.
Mere min nuværende partner.
Salva.
Kommissær Alberto Vicuña.
Salvador...
Martin. Salvador Martin.
-Hyggeligt at møde dig. -I lige måde.
Dejligt, at I er sammen.
Jeg vil ikke forstyrre. Og du vil ikke opdage, at jeg er her.
Hvad er det?
Fire hundrede og tres tusind euro.
I tilfælde af at vi bliver fanget. Til en ny start, når vi bliver løsladt.
Jeg gemmer dem her. Bag vores flise.
Jeg saver et hul og forsegler det igen.
Om et par år henter vi dem og køber en lejlighed i La Manga.
Hvis euroen stadig eksisterer.
Pis, du har ret.
Hør.
Du begynder ikke at slå op igen, vel?
Vent, til vi bliver arresteret. Gør det i et brev.
Hør på mig.
Det her bliver meget grimt.
Og jeg vil ikke sidde og se på.
-Jeg går ud med fuld styrke. -Det ved jeg.
Men det gør du ikke.
Gør mig en tjeneste.
Når festen starter...
...så meld dig selv.
Vift med et hvidt flag og overgiv dig.
Det gør tingene nemmere, når det bliver kompliceret.
Når det bliver kompliceret, er jeg sammen med dig.
Når festen starter, er jeg sammen med dig.
Uanset risikoen.
Og ved du hvad?
Jeg vifter kun med det hvide flag, når Real Madrid vinder.
Okay.
Hvad siger du? Skal vi knalde lidt?
Okay. Det er ikke tidspunktet?
Tid til fest så?
Tid til fest.
Kom så.
Kendte du til det syndrom?
Stockholmsyndromet? Ja, jeg har hørt om det.
Jeg tvang hende ikke.
Jeg gav hende mad, og hun lagde armene om min hals.
Hun prøvede at kysse mig og ville ikke give slip.
Jeg sværger, at vi kyssede for alvor. Jeg dansede endda for hende.
Se på hende.
Hvornår har du haft sådan en kæreste?
Jeg havde da Vane.
-Vane? -Vane var pæn.
Vane var hverken pæn, klog eller god.
I kom fra samme verden og havde ting til fælles...
Og hvilken verden er det?
En lorteverden, ikke?
Se på hende. Se på hende!
For det første er hun funktionær. Det betyder, at hun har studeret længe.
For det andet var hendes kæreste direktør for den spanske nationalbank.
Og hun er utroligt smuk og elegant.
Hun er i en anden liga, søn.
Hun er i Champions League. Vi er mere...
-...et sted i 2. division. -Okay, det er nok.
Jeg har forstået!
Jeg er en taber. Jeg skal tænke som en taber.
Og jeg skal drømme som en taber.
Rør jer ikke!
Hun sagde: Rør jer ikke!
Hænderne på hovedet.
Hallo!
Hvad foregår der?
Det her er meget underligt, og ingen ringer.
Så hvis planen er at skyde os, finder vi ud af det i fjernsynet.
Tag det roligt.
Monica Gaztambide, det er din tur.
Ved første undersøgelse fandt vi spor efter otte personer.
Der er DNA fra cigaretskodder, tyggegummi, tandstikker og yoghurt.
Mere end 100 beviser, og der kommer flere.
Det ser ud, som om de skrev planen på tavlen.
Vi prøver at rekonstruere det.
Efterlod de deres plan på skrift?
Tja...
Det er jo spørgsmålet.
Er det et rodet gerningssted eller et dovent forsøg på at slette beviser.
De kom ind i nationalbanken,
så jeg tror ikke, de mangler fokus eller intelligens.
Intet af det er noget værd.
Ángel er længere med de fingeraftryk, han fandt.
Fingeraftryk?
Har han ikke fortalt det? Han fandt en teske.
På den fandt vi de samme fingeraftryk som i politibilen.
Ángel fandt nogen fra gruppen eller var tæt på.
Er her noget brugbart, ved jeg hvor.
Alt, hvad de ville destruere, har de brændt herinde.
Det er den sikreste måde. Sådan ville alle gøre.
Men der er kun aske derinde.
Aske, som før var træ og kul,
men også dokumenter og fotografier.
Papirer, der mister næsten alt materiale, når de bliver brændt.
Ilden laver en varm røgsøjle,
som fører papirpartiklerne gennem skorstenen.
Nogle gange hænger partiklerne fast på en ru mursten i væggen.
Hvis der er noget af værdi, er det derinde.
Lad os komme i gang.
Gandia, find brillerne og det infrarøde kamera.
Kom nu. Jeg skal skynde mig. Flyt dig.
Ind med dig.
Kom i sving.
Vend dig om.
-Du er så alvorlig. -Nej.
-Du får mig til at spilde det her. -Ja. Du spilder det.
Jeg mener det.
Hvad er der galt?
Er vi nået igennem vores 60 timers kærlighed?
Du er et gidsel, og jeg er en kidnapper.
Så vi får at se, når det her er overstået.
Hvad?
Hvad er der galt? Kom her.
Hvad prøver du at sige?
Måske har du ikke opdaget det, fordi du er her mod din vilje...
...men du har et syndrom.
-Hvilket syndrom? -Stockholmsyndromet.
Du falder for den satan, der kidnappede dig.
Du er ved at blive skør og behandler mig som din kæreste.
-Lægerne siger, det er psykologisk. -Hør.
-Det er noget værre vrøvl. -Selvfølgelig siger du det.
-Du har jo syndromet. -Sådan er det ikke.
Hvad hvis du mødte mig på gaden?
Eller hvis jeg havde mødt dig på en bar?
Ville du have lagt mærke til mig?
Sig sandheden. Det tror jeg ikke.
Det var altså det.
Du går din vej.
Jeg går min.
Og det er det.
Vent.
Føler du noget for mig?
-Jeg har ikke et syndrom, Monica. -Denver.
Føler du noget?
Ja.
Men det, jeg føler, er ægte. Det er ikke på grund af Stockholm.
Jeg kan ikke lade dig blive skør.
Det kan jeg ikke. Det kan jeg ikke gøre mod dig.
Hvad tænker du på, Grønne Øjne?
Jeg vil vide alt om dig.
Hver dag du har levet.
Hvert smil, hver tåre.
Hvert lykkeligt øjeblik.
Du er et vidunderligt mysterium, Ariadna.
For eksempel...
Lad os se. Dit første kys.
Husker du, hvem det var med?
Hvad hed han?
Raul.
Raul må have følt sig som en heldig mand.
Som Neil Armstrong, der gik på månen.
Første gange er specielle.
Unikke.
Men de sidste er uden sammenligning og uvurderlige.
Men det ved folk normalt ikke.
Jeg har seks måneder tilbage at leve i.
Eller fire.
Måske endda færre.
Og en af de få ting...
...som jeg virkelig går op i nu...
Ved du, hvad det er?
At vide, at jeg vil leve herinde.
I dit sind.
For altid.
Inde i dette smukke hoved.
Der er sket noget. Noget alvorligt.
Hvor er betjentene, der skulle til Madrid?
Det ser ikke ud til, at nogen kører nu.
Så går jeg ned ad hovedgaden. Må jeg sige farvel til kommissæren?
Kom med mig.
Er du sikker på, du vil gøre det der?
Måske skulle du tage det med dig.
Nej.
Efter i morgen er det ikke længere minder, men kun...
...beviser mod nogen med en arrestordre.
Og nostalgi er forførende.
Det er svært at give slip på minder, fordi vi tror...
...at de i virkeligheden er lykkelige minder, men...
...det er de ikke.
Det, vi skal i morgen, kræver, at vi tænker på nutiden.
Ikke fortiden.
Det var din far.
Bankrøver Jesus Marquina dør efter skudveksling ved bank.
Det eneste, der betyder noget.
Vi gør det for ham.
Mere end 50 tropper er rykket Toledo-ejendommen,
inklusive chefkommissæren, chefen for specialoperationer
og agenter fra den kriminaltekniske enhed, som fortsat arbejder i huset,
der ifølge pålidelige kilder kunne være stedet,
-hvor røverne planlagde deres kup. -Professoren er arresteret.
Pis, de afhører ham ved huset i Toledo.
Dommeren har mørklagt efterforskningen,
men politiet har måske fundet beviser, som bekræfter, at mindst tre...
Satans!
Lort!
De har lukket signalet.
-Vi er på røven. -Vi må ikke vide noget.
Og det betyder, at de kommer ind.
Vi kan sidde og vente i fem timer
eller starte den skide Plan Tjernobyl, hvilket lyder bedre.
Plan Tjernobyl er til desperate tider.
Det her er ikke det mest desperate.
Husk, at det er en plan, hvor I mister alle pengene.
Jeg har intet ønske om at opgive dem. Har du?
Vil du opgive alt, du har arbejdet så hårdt for?
Venner, de har Professoren.
Der er ikke nogen tunnel, for politiet venter på os. Vi er fanget!
Professoren ringer inden fem timer. Jeg tror stadig på ham.
Jeg er ikke fan af demokrati, men lad os stemme.
Hvem tror stadig på Professoren?
Helsinki?
Jeg tror på Professoren.
Rio.
Jeg tror på det, jeg ser.
Det, jeg ser, er, at vi ikke kan regne med Professoren.
Jeg holder med Tokyo.
Moskva?
Jeg gik ind i dette under et sæt regler, og reglerne er ikke blevet brudt.
Jeg stoler på Professoren.
Denver?
Jeg stemmer for, at vi kommer ud.
Det med at være multimillionær er ikke lige mig.
Okay, Denver.
Tre mod tre.
Nairobi, du afgør det.
Du bestemmer.
Jeg har en god grund til at blive hos Professoren,
Medmindre han er sprængt i luften, tror jeg på ham til det sidste.
Jeg er med Berlin.
Raquel.
Undskyld, jeg forstyrrer, men det er ved at blive sent, og...
Jeg giver det her til Canillas.
Jeg ville bare tage bussen til Madrid.
-Jeg kan give ham et lift. -Hvad?
Det fungerer for mig.
Kom så.
Døm ham ikke.
Helsinki gjorde, hvad han var nødt til. Det, soldater gør i krig.
Det, vi gør med dyr for at stoppe deres lidelser.
Ikke af had, men af barmhjertighed.
Læg våbnet.
Jeg gjorde også, hvad jeg var nødt til.
Ikke af had. Men af kærlighed til menneskeheden.
Og hvad er mere menneskeligt end at kæmpe for at overleve?
Tekster af: Heidi Jette Hoff