СЕРІАЛ NETFLIX
НАЦІОНАЛЬНА ГІМНАЗІЯ 2022
Відповідь тут.
Що мені з цим робити?
Хай побуде в тебе. Це важливо.
Ні безкарності.
ДОПИСИ СПРАВЕДЛИВОСТІ НЕ ІСНУЄ…
Софіє…
Софіє.
Софіє, ти в порядку?
Ти тут.
Я тебе знайшла.
Це точно.
Як у біса…
Бруно.
Ні, чекай.
Ці повідомлення. Це все він.
Цей вилупок стоїть за цим усім?
Стояв. Уже ні.
Поясню пізніше.
Як ми виберемося звідси?
Ти єдина, хто знає, що я тут.
Зачекаємо, поки не прийде Бруно чи не викличе поліцію.
-Жартуєш? -Просто…
Та він ненавидить мене. Ти ж це не серйозно?
Тоді виберемося самі.
Не знаю, який у них план, і не хочу дізнаватися.
УБИВЦІ
Ні. Ви просто почитайте. Дивіться.
Я спитав його про Нону,
а він сказав, що вона крута. Це не Рауль.
Пішов він. Сам же зізнався, що пошив нас у дурні.
Вони й по твою душу прийдуть.
-Уже це зробили. -Тож ти знаєш, як це.
-Облиш. -Пабло, сонце.
Дай йому спокій, прошу.
Глянь, йому добряче дісталося.
-Його можна зрозуміти. -Ви так нічого і не навчилися.
Я цього не їстиму.
Бляха, я так голодний, Софіє.
Не можна, а якщо там отрута?
-Якби хотіли, вони б нас давно отруїли. -Ні, Раулю.
Фу, гидота. Воно все покрите брудом.
Ти мені не допоможеш?
З тебе кепський брехун.
Допоможи.
Ні.
Тепер і ти забруднився.
Слухай…
Дякую, що спробувала мене врятувати.
Ти ж знаєш, загадки — моя слабкість.
Може, я і не вмію брехати.
А ти ще гірше приховуєш почуття до мене.
Вибач мені, Софіє.
Якби я не зламав тоді Wi-Fi, нічого цього б не сталося.
То це моя провина, так?
Хіба не я надихнула тебе на це?
-Треба було просто запросити тебе на каву. -Так.
Те, що легко дається, нічого не варте.
Я знаю, як звідси вибратися.
Але тобі доведеться мені підіграти.
Так нічого й не навчилися.
Чуваче, я тобі вірю.
Софія казала, що Рауль у небезпеці.
-Тепер сама не відповідає. -Бо ви розійшлися.
Не відповідає, бо розкрила наші секрети.
Розкрила, бо не було іншого вибору.
Невже?
Це Софія.
СОФІЯ НЕ МОЖУ ЗАРАЗ ГОВОРИТИ.
Зараз не може говорити.
Бачиш? Немає про що хвилюватися.
Іди перевір, що там.
«Давай пізніше, любий». Це не Софія, присягаюся.
Вона ніколи не називала мене «любий». Тепер так точно.
Допоможіть, будь ласка! Допоможіть нам!
Гей! Допоможіть!
Він перестав дихати. Щось не так.
Якого біса?
От бляха.
Так, або Софія з Раулем глузують із нас, як завжди.
Софіє…
Навіщо це їм? Не будь параноїком.
Ні, чуваче.
Хіба ти їх не знаєш?
Ні, відпустіть мене!
-Ні, будь ласка! -Дідько! Софіє!
-Відпустіть мене. -Хутко!
Будь ласка, ні!
-Припиніть! -Облиште її!
-Ні, чуваче. -Не кажи так.
-Ну ж бо! -Відпустіть мене!
-Стійте! -Бляха!
Відпустіть мене!
Він прикидався.
-Ти в порядку? -Так.
Зроби це.
Що там?
Давай!
Ні, ні. Спокійно.
Не треба.
Я відчиню.
Ви завжди сваритеся.
Бо всі засмучені.
-Ти? Що ти тут робиш? -Я її запросив.
Знаю, ви мене терпіти не можете. Я це заслужила.
Але я нарешті дізналася, хто трахає нам мізки.
І хто це?
Софія мала рацію. У рюкзаку того хлопця була зачіпка.
Це схоже на простий логотип, але це не так. Тут є QR-код.
-По QR-коду можна перейти на форум. -Покажи.
Гей, ні. Тихо, тихо.
Гей, не треба.
Ні.
Годі. Усе, пробач.
-Наступного разу тобі капець. -Пішов ти.
Боляче?
Тут має бути вказано, де їх тримають.
Не вказано. У цьому й проблема.
Їх тут ціла купа.
-Треба викликати поліцію. -Ага, щоб нас арештували. Так?
-Місцеву поліцію? Ти серйозно? -Наталіє, жодної поліції.
Не дивіться так. Я просто намагаюся допомогти.
-Припиніть! Прошу. -Часу обмаль.
Лишилась година до оприлюднення відео.
-Відео? -І де їх покажуть?
Які такі відео?
На випускному?
Це відео Кінтанільї.
-Відео про Сусану. -Відео? У множині?
-О ні. -Так.
-Є ще інші відео? -Тут написано, що вони в чорній зоні.
@_усівашісекрети_ наказав принести таку ж маску
у це жахливе місце, а на ній був штамп. Жовтий штамп.
Жовтий штамп.
-Жовта зона. -Точно.
Логічно.
Точно. Тут є кілька зон. Зелена, сіра, червона.
І чорна.
Вони тут.
Вибач.
Не крутися.
Які в тебе шмарклі.
Треба було дізнатися, скільки їх.
Було лише троє.
Неймовірно.
І через це мене побили?
Ти колись проходив квест-кімнати?
Як ти з Вільямсом?
Так.
Там завжди є камери.
І сліпі зони.
Найважливіше те, на що камери вказують.
Вони вказують на підказки.
Так, Софіє, але це не квест-кімната.
Тут немає підказок.
Ні.
Але ми важливіші за підказки.
Ми не можемо всі йти на пошуки.
Хтось має зупинити показ відео.
Я йду шукати Софію.
-Так, я теж. -А я на випускний.
Я по Рауля. Мені не можна до школи.
Я з ними.
Я вже нарядилася, тож…
-Гаразд, викличемо таксі? -Так.
-Гарного вам вечора. -Дякуємо.
Вітаю, Даріо. Усе добре?
Добрий вечір.
А тут?
Усіх вітаю.
Сеньйоро, радий вас бачити. Як ви?
-Лулу. -Сеньйоре.
-Де Хав'єр і Софія? -Тут стільки людей.
-Гаразд. Якщо побачиш, скажи. -Так, звісно.
Добрий вечір. Як справи?
Ого, уперше за три роки бачу тебе таким гарним.
Молодець. Просто красунчик.
Зараз повернуся.
Гадаю, ми за одним столом.
Так.
Тобі личить.
Дякую.
Тобі теж.
Добрий вечір.
Як справи?
Ви уже визначилися?
Чудово. Вітаю.
Добрий вечір. Привіт.
Привіт.
Як ти?
Добре. А ти?
Добре.
Уже вибрали коледж?
Ну,
у мене все гаразд.
Але…
Де Софія?
Не знаю. Досі не прийшла.
Що ж, вона…
Вона має виголосити промову.
-Вона тобі не розповідала? -Ні.
Її обрали як найпопулярнішу ученицю.
І ми разом писали промову.
-Правда? -Так, хіба вона не казала?
Ні.
Так, вона не дуже балакуча.
Може, це мав бути сюрприз.
-І я його щойно зіпсував. -Можливо.
-Ти дуже гарна. -Дякую.
-Добрий вечір. -Привіт.
-Кінтана. -Кінтанілья.
Ти бачив Хав'єра?
Ні, їх тут немає.
Вибачте, я на хвилинку.
-Вони десь разом. -Зайнято?
Ні, сідай.
-Ось тут. -Так.
Хаві, це Кінтанілья.
-Не відповідай. -Відповідай.
-І що він зробить? Нащо? -Щоб не хвилювався.
Годі. Замовкніть!
-Ні. -Алло?
Де ти?
За кермом. Ми вже їдемо.
Давайте швидше. Знаєш що?
Передай телефон Софії.
Ні.
Софія не може говорити.
Кажіть мені, я їй усе передам.
Скажи їй, щоб не хвилювалася. Це нормально нервуватися.
Виступати перед публікою важко.
Річ не в цьому, Кінтанільє.
У чому тоді? Їдьте сюди швидше. Ви вже запізнюєтеся.
-Тихо. -Кінтанільє, не хвилюйтеся. Гаразд?
У Софі виникла невеличка проблема, але все буде добре, чуєте?
Дайте нам трохи часу. Це Наталія, до речі.
Привіт, Наті. Як ти?
Просто скажи. Софія в порядку?
-Так, усе просто супер. -Так.
Добре, спробую потягнути час, скільки зможу.
Їдьте швидше, прошу.
Бувай!
От нащо? Він уже не відчепиться.
-Замовкни. -Годі вже.
Привіт, Росіто.
-Привіт. -Як справи?
Зробиш мені послугу? Власне, подарунок.
Привітаєш гостей зі сцени?
-Серйозно? -Росіто.
Це мої однокласники попросили?
-Так. -Звісно.
-Росіто… -Наталія мала рацію.
-Придурок Даріо був в усьому винен. -Не лайся, Росіто.
Одне прохання. Говори повільніше і без вульгарностей.
-Добре. -Я скажу коли.
Дякую.
Будьмо!
Ернесто,
плани змінилися.
-Відео буде після виступу Росіти. -Гаразд.
-Зрозумів? Росіта, потім відео. -Круто.
-Добре. -А до чого тут Росіта?
Та нічого. Росіта виступить, і я ввімкну відео.
Я піду з тобою.
Гаразд. Так.
Круто.
Батьки, рідні, учні,
яких я люблю і за якими дуже сумуватиму,
хочу привітати вас із завершенням навчання
у Національній гімназії.
Оплески!
От покидьок. Вони тікають. Швидко!
Трясця.
Як вони туди видерлися?
Ні, ось вони де. Ні!
Гей! Вони тікають! Відчиніть!
-Тільки не це! -Чорт забирай!
Швидше.
Пише, що ми на місці.
Вимкни світло.
Тут ані душі, чуваче.
-Куди ми заїхали? -Так, це тут.
-Не знаю. -Дивіться.
Не може бути. Вона була в барі з подругою в ніч аварії.
-Серйозно? -Так. Чуваче, дивись.
Вона одягає маску, яку я мала сховати.
-Тобто вони всередині? -Гадаю, що так.
-Ходімо. -Ми не знаємо, скільки їх.
Обережно, Хаві.
Біжи!
Біжи. Давай.
-Сюди. -Чекай, Раулю.
-Не витрачай час! Швидше! -Твій телефон. Спробуй комусь подзвонити.
-Сім-карти немає. Трясця. -Вони їх забрали.
Що це? Ходімо.
Біжімо!
Сюди. Я зайшла звідти.
-Чуєш? -Що це?
Допоможіть!
Допоможіть! Випустіть мене!
-Софіє, це Гуеро. -Це Гуеро.
Гуеро.
Що тут коїться?
Софіє? Раулю? Що ви тут робите?
А ви?
Я був удома. Отримав пляшку текіли в подарунок,
а прокинувся уже тут.
А ви?
-Так само. -Так.
Певно, це якийсь тупий розіграш.
Так. А тепер треба забиратися звідси.
Тут небезпечно, і в нас обмаль часу.
-Не цокай підборами! -Нічого не чути.
Бо нікого немає.
Ні, немає. Гаразд…
Ми маємо туди потрапити. Але нам потрібна допомога.
Від кого? Від людей в масках?
-Ні. -Я перелізу.
-Перелізеш? -Так.
-Херардо, серйозно? -Куди ти, дурню?
-Херардо, ні. Ти впадеш. -Нічого я не впаду.
-Спускайся. Херардо. -Так, мамусю.
-Пабло, опусти його! -Відійдіть!
-Ти заб'єшся. -Чекайте.
О господи.
Що це в біса було?
-Хаві. -Божевільний.
-Усе гаразд? -Так.
Ти що, здурів? Нічого собі.
-Але вийшло. -Тобі начхати на тачку, так?
-Це татова. -Ясно.
-Ходімо. -Я лишуся.
-Що? -Стежитиму за входом.
-Наталіє, краще бути разом. -Ні, я залишуся.
Ти впораєшся?
Так. А ти?
Ви це серйозно?
Ходімо вже!
-У нас обмаль часу. Ходімо. -Бережи себе.
-Досить. -Вибачте.
-Ти йдеш чи ні? -Так.
Обережно.
-Вихід був десь тут. -Ні.
-Тихіше. -Вихід там, повірте.
Ходімо. Будь ласка.
Софіє, тут наші імена.
Гуеро, ходімо.
ГУЕРО
Забираймося звідси.
Тут
дуже небезпечно. Чуєте?
-Гуеро, треба поспішати. -Чуєш?
-Ходімо. -Треба йти.
Послухайте.
Цей жартівник відповість за свою витівку.
Не дозволяйте іншим висмоктувати з вас життя.
Любіть себе! Будьте собою!
За свободу! За Національну гімназію!
І до біса Даріо!
Чорт! Оце Росіта тебе добряче вжалила.
Народ, прошу вас.
-Яка жахлива промова. -Так.
-Хто дав їй слово? -Вибачте. Хвилинку.
-Їй на все начхати. -І чому я з нею зустрічався?
Хвилинку.
Ернесто, відео. Ти що, забув?
Після Росіти має бути відео.
Пам'ятаєте про нашу угоду? Не будьте таким м'яким.
Не знаю, що це було.
Не знаєте? А хто має за це відповідати?
-Я. -Отже…
-Бажаєте випити? -Не бажаю. Пийте самі.
Потримай.
Хіба не ця флешка?
Бро, ти навіть не уявляєш, що це за лайно.
Сподіваюся, що не налажаю.
Зараз буде відео. Вийшло дуже добре.
-Воно того не варте. -Ми дізнаємося…
Раулю…
Національна гімназія Вірність і дух
У пошуках правди
Я люблю…
Мої 200 000 песо.
Я люблю гімназію. Завдяки їй я досягла, чого хотіла.
Я закохалася в театр.
Ви прийняли мене, дівчинку з Колумбії.
Усі вчителі та учні були такими привітними.
Така тепла атмосфера і жодних проблем.
Скільки пілотів навчалося…
Це зовсім інший вступ.
Футбол — це круто.
Круто.
ПОМЕРЛА
-Оце я точно облажався. -Що це?
-Це не те відео. -Ні.
-Швидше. -Зупиніть відео.
Ми ж домовлялися…
Я хочу, щоб мною пишалися.
-Де вони? -Там!
Біжімо!
-Що ви накоїли? -Вимкніть!
-Ти глухий? -Чекай.
Що ви наробили?
-Ні! -Якого біса?
Якого біса ти це зробила?
Ні!
-Чорт! Навіщо ти це зробила? -Я думала, ми друзі.
ДРАМА В ШКОЛІ ДИРЕКТОРКА СТРИБНУЛА З ДАХУ
Це не самогубство. Вони її вбили й перенесли тіло.
Я мрію грати перед глядачами.
-Її вбили. -Я сумуватиму за національною гімназією.
Вони її вбили.
Вивчати право —
це як проводити розслідування.
Вони її вбили.
Я тут виріс.
Я дуже щасливий.
Гуеро, послухай. Це не те, на що схоже.
Ми все пояснимо.
Це не самогубство.
-Ці викрадачі… -Її вбили.
Вони її вбили.
-Вони хочуть нас заплутати. -Поглянь.
-Треба вибиратися звідси. -Поглянь на мене.
-Це був нещасний випадок. -Це ви?
-Спокійно. -Ми нічого не зробили.
-Нещасний випадок? -Так.
-Ходімо. -Послухай нас.
-Який у біса нещасний випадок? -Ходімо звідси!
Що ви зробили з моєю дружиною? Чому брехали?
Поклади цю кляту биту.
-Послухай мене. -Що ви з нею зробили?
Заспокойся. Біжімо, чорт забирай! Біжімо!
Довбані виродки!
Стояти!
Швидше, вони тікають.
Трясця.
-Мій ноутбук накрився. -Кінтанільє, замовкніть.
-Що тут сталося? -Ельвіро, ми все пояснимо.
-Відповідайте негайно. -Алекс.
-Просто зараз ми… -Негайно.
Я винен. Це був я.
Я хотів зняти смішне відео. Це лише моя провина.
Це був я. Я хотів усіх розіграти, але не вийшло.
-Га? -Що?
-Ні, це був я. Це я винен. -Ні, я.
-Так. -Це були ми.
-Обидва.
Будь ласка.
Хвилинку.
Директорко,
батьки питають, що сталося.
Забудьте про дипломи.
-Розберіться. Будьте корисним. -Так. Лулу, принеси ноутбук.
-Зараз. -Ернесто, віддай моє відео.
Моє відео.
Ти не отримаєш диплом.
-Як ти? -Норм. А ти?
Я теж.
Дякую, друже.
Ми ж друзі, так?
Вони це переживуть.
-Так. -Хочеш покурити?
Авжеж!
Уперед, уперед!
-Я вас уб'ю! -Біжи, чорт забирай!
-Стійте, сучі діти! -Швидше, хай йому грець!
Уперед, уперед!
Софіє! Сюди!
Сьогодні ви помрете!
НАТАЛІЯ ХАВІ, ВОНИ ЙДУТЬ ЗА ВАМИ.
ЇХ ТУТ ДО ФІГА!
Джеррі…
Гуеро?
Що ви тут робите?
Ви в порядку?
Швидко, швидко.
-Треба знайти інший вихід. -Так.
-Софіє, це клятий лабіринт. -Давай.
Дозвольте запросити нашого почесного гостя.
Чоловіка, який розповість про шлях до успіху.
Вітайте
Деміана Вільямса.
Перепрошую.
Послухайте,
ви не мусите цього робити.
Ми нікому нічого не розкажемо.
Відпустіть нас, і все.
Ми не можемо.
Для мене честь бути тут із вами сьогодні.
Хаві знає, як я ціную гімназію.
-І її принципи. -Гуеро, досить.
-Гуеро! -Заспокойся.
Гуеро, припини!
Гуеро, заспокойся! Припини! Годі!
Пропоную угоду.
Відпустіть її.
Уже запізно.
Якого біса? Чому це запізно?
Єдиний секрет успіху —
це готовність піти на усі жертви.
Ти мені збрехав!
І ніколи-ніколи
не дозволяти нікому
ставати на шляху
до своїх мрій.
Браво!
Я його вбила?
Дякую.
Хто ви в біса такі? Ви з Національної гімназії?
Якого дідька вам треба?
Раулю…
Відповідай, мудило.
Ні, не треба, будь ласка.
Такі правила.
Зроби це.
Ми не можемо.
НЕ ВІДПУСКАТИ! ЦЕ НАКАЗ!
ІНАКШЕ ВАМ БУДЕ ГІРШЕ!
То ви виконуєте чиїсь накази.
Хто вам наказує?
Хто дає вказівки?
-Софіє. -Ні, я серйозно.
Ви не якісь там психопати.
Ви просто діти.
Вас шантажують.
Хакнули ваші телефони, як і наші.
А тепер ви просто пішаки.
Правда ж, так?
Спершу ми просто обсирали ваші дописи.
Але я втратив над ними контроль.
-Вони божевільні. -Годі!
Легко запалити сірник.
Проблема в тому, як загасити вогонь.
Він збрехав мені.
Він ніколи не втрачав контроль.
Хто?
Бруно.
-Бруно? -Так.
Він пообіцяв віддати гроші за останню послугу.
Тобто за відео.
І що вони збираються з ними зробити?
Не знаю.
-Невже? -Присягаюся.
Ти підмінив це кляте відео.
Про що це вона?
Хто такий цей Бруно?
Хакер, який стоїть за цим усім.
Ти що? Він розкриє наші секрети.
Ні. Слухайте, ніхто не розкриє ваші секрети.
За правилами ніхто не показує свого обличчя.
Усе дуже легко з'ясувати.
Слухайте, просто зніміть маски.
Зніміть маски, і все скінчиться. Отак просто.
Добре.
Знімайте маски.
Зніміть маски, і все скінчиться. Ваші секрети в безпеці.
Чувак, який не зняв маску, —
це і є той покидьок.
Правда, Бруно?
Наблизитесь, і я розкрию секрети.
Розкрию усі ваші секрети, придурки.
Не чіпайте мене!
За кого ви себе маєте? Це я головний.
Кінець тобі, мудило!
-Це машина Хав'єра. -Софіє!
-Якого біса? -Усе добре?
-Ти як? -У нормі.
Гей, забираймося звідси.
Слухайте. Нам немає про що турбуватися. Добре?
Я поясню. Що з вами сталося? Де Гуеро?
-Наталія його вирубила. -Що?
Трошки.
-Ну й обличчя в тебе. Ти як? -Усе добре.
-Невже? -Так, але треба поспішати.
Куди?
Зробити те, що мусили з самого початку.
Футбол — це круто.
Звісно, політика.
Я талановита лідерка. Думаю, усі в школі це знають.
Я люблю Національну гімназію.
Завдяки їй я досягла, чого хотіла.
НАЦІОНАЛЬНА ГІМНАЗІЯ
Дякую Національній гімназії.
Хочу подякувати всім за цей чудовий рік.
-Дякую Національній гімназії. -Дякую.
Дякую Кінтанільї. Дякую гімназії.
Перепрошую.
Усе гаразд, Наталіє? Софіє, що сталося?
-Ти в порядку? Правда? -Так. Правда.
Час кінцевої промови. Привітаймо, Софі.
Пізніше. Я маю виголосити промову.
-Чому так запізнився? -Скоро дізнаєшся, тату.
Господи, не могла позичити сукню чи що?
От же стерво!
Я інакше уявляла своє майбутнє.
Мріяла про коледж.
Думала вивчати право, щоб звільнити тата.
Уявляла, як прочитаю вам нудну промову.
На випускному.
Може, у гарній сукні.
Промова мала бути про майбутнє
з коханими людьми, які поруч із нами.
І про друзів, яких ми знайшли
і які стали нам рідними.
Про наші мрії.
І про їх здійснення.
Про все чудове, що чекало на нас.
Маріє!
Маріє, відпусти! Годі!
Але це все вигадка.
Вибору немає.
Як би важко не було.
Але не можна будувати майбутнє, ігноруючи минуле.
Я Хав'єр Вільямс.
Була майже північ. Десь так.
І…
Клаудія, Марія і Сусана були на даху
з грішми, які вони взяли із шафки.
Директорка дуже нервувалася.
І хоча ми б хотіли виправити всі помилки,
вони переслідуватимуть нас, якщо не визнати їх.
Бо зрештою,
хай що б не було в минулому, це частина тебе.
Це краще, ніж брехня, від якої ми тікали.
Отже, час сказати правду.
Про що вона в біса каже?
Про те, що всі дивитимуться на тебе, тату.
П'ятнадцять місяців тому
на даху Національної гімназії
ми з друзями пережили те, що потім довго приховували.
Смерть директорки Сусани.
КІЛЬКА МІСЯЦІВ ПОТОМУ
Упевнений,
з тебе вийде чудова журналістка.
Найкраща.
Але тримайся якнайдалі від проблем. Добре?
Не можу нічого обіцяти.
Я за тобою скучила.
А я за тобою.
Хаві, що відбувається?
Хочеш щось сказати й не наважуєшся. Тому ти мене запросив.
-А ти все помічаєш, так? -Кожну дрібничку.
Якщо це про Наталію, то я бачила ваші фотки.
Ви гарна пара.
У вас такі пропорційні…
-Обличчя з гарними пропорціями. -Так, з пропорціями.
Саме так.
Ми з Наталією разом. І я багато про це думав.
І є дещо, що я не можу зрозуміти.
Що саме?
Наталія казала, що @_усівашісекрети_ наказав їй стежити за нами.
А якщо це була несправжня мета?
А що як…
@_усівашісекрети_ хотів розлучити нас?
І хто бажав цього найбільше?
Він заманив нас на вечірку.
Ласкаво прошу.
Змусив усіх повірити, що в нього немає грошей.
-Що таке? -Гроші на фейковому рахунку.
Що він ледь не загинув.
Щоб його не підозрювали.
Віддалив усіх від тебе. Навіть твого тата.
І ти була там, коли його викрали.
Він знав, що ти не спинишся,
доки не знайдеш винного.
І ти знаходиш Бруно.
Де Рауль?
Ти єдина, хто знає, що я тут.
Він розробив план із підказками, щоб ти могла розкрити таємницю.
ХТО ПЕРЕНІС ТІЛО?
Ти ж знаєш, загадки — моя слабкість.
Рауль — це @_усівашісекрети_.
Завжди ним був.
Він зробив усе це, щоб бути з тобою.
Чому так дивишся?
Ти вже знала?
Чесно кажучи, у тебе досі такі дивні теорії.
Хаві…
Уже час іти.
Я тебе люблю.
І я тебе. Дуже.
Дивися мені.
Дуже.
Як зустріч із Хаві?
Добре.
То що таке важливе він хотів сказати?
Хай це лишиться таємницею.
Переклад субтитрів: Катерина Яцук