‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫- ביה"ס הלאומי 2022 -‬
‫התשובה נמצאת כאן.‬
‫מה לעשות עם זה?‬
‫תשמרי את זה. זה חשוב.‬
‫ללא עונש.‬
‫- פוסטים רלוונטיים‬ ‫צדק לא קיים… -‬
‫סופיה…‬
‫סופיה.‬
‫סופיה, את בסדר?‬
‫אתה כאן.‬
‫מצאתי אותך.‬
‫כנראה.‬
‫איך לעזאזל…?‬
‫ברונו…‬
‫לא, חכי.‬
‫זו הודעה. זה הוא.‬
‫האידיוט הזה עמד מאחורי כל זה?‬
‫כן. אבל כבר לא.‬
‫אסביר אחר כך.‬
‫איך לעזאזל נצא מכאן?‬
‫את האדם היחיד שיודע שאני כאן.‬
‫נחכה עד שברונו יבוא או ישיג עזרה.‬
‫בחייך.‬ ‫-פשוט…‬
‫הבחור הזה שונא אותי. את צוחקת עליי.‬
‫אז אנחנו צריכים למצוא דרך לצאת.‬
‫אני לא יודעת מה הם רוצים,‬ ‫אבל אני מעדיפה לא לגלות.‬
‫- רוצחים -‬
‫לא. כלומר, תקרא את זה. תראה.‬
‫שאלתי אותו על לינ"ל,‬
‫הוא אמר שהיה כיף ושנדבר אחר כך.‬ ‫זה לא ראול.‬
‫לא אכפת לי.‬ ‫הוא כבר הודה שהוא דפק את כולנו.‬
‫אחי, הם יבואו לחפש אותך…‬
‫הם כבר עשו את זה.‬ ‫-אז אתה יודע איך זה מרגיש.‬
‫בחייך.‬ ‫-פבלו, מותק.‬
‫תניח לו, בבקשה.‬
‫תראה אותו, קשה לו.‬
‫אין פלא שהוא מתנהג כך.‬ ‫-לא למדת כלום. וואו.‬
‫אני לא אוכלת את זה.‬
‫אני גווע ברעב, סופיה.‬
‫לא, מה אם הם הכניסו לזה משהו?‬
‫הם כבר היו מרעילים אותנו עד עכשיו.‬ ‫-לא, ראול.‬
‫אחי, זה דוחה. זה מכוסה בלכלוך.‬
‫לא תעזרי לי, נכון?‬
‫אתה שקרן איום ונורא.‬
‫תעזרי לי.‬
‫לא.‬
‫אתה מכוסה בלכלוך.‬
‫היי,‬
‫אמרתי לך תודה על זה שניסית להציל אותי?‬
‫אתה יודע שאני לא יכולה לעמוד‬ ‫בפני תעלומה טובה.‬
‫אולי אני שקרן גרוע,‬
‫אבל את גרועה יותר בלהסתיר שאכפת לך ממני.‬
‫אני מצטער, סופיה.‬
‫אם לא הייתי פורץ למישהו,‬ ‫כל זה לא היה קורה.‬
‫אז זו אשמתי, נכון?‬
‫לא הייתי ההשראה שלך או משהו?‬
‫הייתי צריך פשוט להזמין אותך לשתות קפה.‬
‫כן.‬
‫אבל דברים פשוטים לא משתלמים.‬
‫אני יודעת איך לצאת מכאן.‬
‫אבל תצטרך להתאמץ, בסדר?‬
‫לא למדת כלום. אני לא מאמין.‬
‫אחי, אני מאמין לך.‬
‫סופיה אמרה לי שראול בצרות צרורות.‬
‫היא לא עונה.‬ ‫-ברור. רק נפרדתם.‬
‫כמובן שסופיה נעלמת אחרי שהיא חשפה אותנו.‬
‫היא עשתה את זה‬ ‫כי זו הייתה האפשרות היחידה שלה.‬
‫כן?‬
‫זו סופיה.‬
‫- סופיה: אני לא יכולה לדבר כרגע. -‬
‫היא לא יכולה לדבר.‬
‫רואה? אין לנו סיבה לדאגה.‬
‫לך לבדוק מה קורה.‬
‫"נדבר אחר כך, מותק."‬ ‫זו לא סופיה, אני נשבע.‬
‫היא מעולם לא קראה לי "מותק",‬ ‫היא לא הייתה עושה זאת, במיוחד לא עכשיו.‬
‫הצילו, בבקשה! עזרו לנו!‬
‫היי! הצילו!‬
‫הוא הפסיק לנשום. משהו לא בסדר.‬
‫מה לעזאזל, אחי?‬
‫לעזאזל.‬
‫או זה,‬ ‫או שסופיה וראול צוחקים עלינו כמו תמיד.‬
‫סופיה…‬
‫למה שהם יעשו את זה? אתה ספקן מדי.‬
‫לא, בנאדם.‬
‫אתם לא מכירים אותם?‬
‫לא, עזוב אותי!‬
‫לא, בבקשה!‬ ‫-אין מצב. סופיה!‬
‫לא, תן לי ללכת.‬ ‫-מהר!‬
‫בבקשה, לא!‬
‫מספיק!‬ ‫-עזוב אותה!‬
‫לא, אחי.‬ ‫-אל תהיה כזה.‬
‫קדימה!‬ ‫-תעזבו אותי!‬
‫מספיק!‬ ‫-לעזאזל!‬
‫תעזבו אותי!‬
‫הוא קשוח.‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫קדימה.‬
‫אני לא יודעת.‬
‫תעשה את זה!‬
‫היי, לא. תירגע.‬
‫תירגע.‬
‫אני אביא את זה.‬
‫את תמיד כועסת.‬
‫כולכם נסערים.‬
‫מה את עושה פה?‬ ‫-אמרתי לה לבוא.‬
‫אני יודעת שאתם לא סובלים אותי,‬ ‫ושפישלתי הרבה. אני יודעת.‬
‫אבל מה אם אגיד לכם‬ ‫שמצאתי את החבר'ה שמתעסקים איתנו?‬
‫מה?‬
‫סופיה צדקה. היה עוד משהו‬ ‫בתרמיל של הילד הזה.‬
‫נראה שזה היה ציור של הלוגו,‬ ‫אבל זה לא. יש לו קוד QR.‬
‫והקוד הזה מוביל לפורום.‬
‫בחייך.‬
‫היי, לא. תירגע.‬
‫היי…‬
‫תירגע.‬
‫לא.‬
‫תפסיק. אני מצטערת.‬
‫לא תשרוד בפעם הבאה.‬ ‫-לך תזדיין.‬
‫אתה בסדר?‬
‫תסתכלי היטב.‬ ‫צריך להיות רשום איפה הם מוחזקים.‬
‫לא. זאת הבעיה.‬
‫יש כל כך הרבה כאלה.‬
‫עלינו להתקשר למשטרה.‬ ‫-כן, כדי שיעצרו אותנו. נכון?‬
‫חוץ מזה, למשטרה במקסיקו? באמת?‬ ‫-אנחנו לא יכולים.‬
‫טוב, אל תסתכלו עליי ככה. אני מנסה לעזור.‬
‫טוב, בבקשה.‬ ‫-אין לנו זמן.‬
‫כתוב שיש לנו שעה עד שהסרטונים יפורסמו.‬
‫הסרטונים?‬ ‫-איפה הם יפורסמו?‬
‫אילו סרטונים?‬
‫של סיום הלימודים?‬
‫הסרטון של קנטניה.‬
‫הם יחשפו את מותה של סוסנה.‬ ‫-סרטונים? ברבים?‬
‫אין סיכוי.‬ ‫-כן.‬
‫אילו עוד סרטונים?‬ ‫-כתוב פה שהם באזור השחור.‬
‫@כלהסודותשלך ביקשו ממני להביא מסכה כמו זו‬
‫למקום הנורא הזה, והייתה עליה חותמת‬ ‫עם הפרצוף הזה. חותמת צהובה.‬
‫צהובה.‬
‫האזור הצהוב.‬ ‫-בסדר.‬
‫זה הגיוני.‬
‫כמובן. יש כאן כמה אזורים.‬ ‫יש ירוק, אפור. יש אדום.‬
‫ושחור.‬
‫הם כאן.‬
‫סליחה.‬
‫אל תזוז.‬
‫תראה, הוצאתי לך קצת נזלת.‬
‫רק רציתי לדעת כמה מהם נמצאים כאן.‬
‫ראיתי רק את השלושה ההם.‬
‫בחייך. הם היו צריכים להרביץ לי בשביל זה?‬
‫היית פעם בחדר בריחה?‬
‫כמו אלה שעשית עם וויליאמס?‬
‫כן.‬
‫העניין בחדרי בריחה הוא שתמיד יש מצלמות.‬
‫עם שטחים מתים.‬
‫ומה שהם לא רואים לא חשוב,‬ ‫אלא מה שהם כן רואים.‬
‫הן תמיד מצביעות על הרמזים.‬
‫כן, סופיה, אבל אנחנו לא בחדר בריחה.‬
‫אין כאן רמזים.‬
‫לא.‬
‫אבל יש כאן משהו שחשוב להם.‬
‫רגע. לא נוכל ללכת כולנו‬ ‫לחפש את סופיה וראול.‬
‫מישהו צריך ללכת לטקס הסיום‬ ‫כדי שלא יפעילו את הסרטון.‬
‫אני אלך למצוא את סופיה.‬
‫כן, גם אני.‬ ‫-אני אלך לטקס הסיום.‬
‫אלך למצוא את ראול.‬ ‫אין לי מה לעשות בביה"ס.‬
‫אני אלך איתם.‬
‫אני לבושה בכל מקרה, נכון?‬
‫בסדר, שנתקשר למונית?‬ ‫-כן.‬
‫תיהנו, טוב?‬ ‫-תודה.‬
‫ערב טוב, דאריו. הכול בסדר?‬
‫ערב טוב.‬
‫לכאן. ברוכות הבאות, משפחות.‬
‫גברתי, טוב לראות אותך. מה שלומך?‬
‫לולו.‬ ‫-אדוני.‬
‫איפה חווייר, סופיה והילדים?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫בסדר. אם תראי אותם, תגידי לי.‬ ‫-אעשה זאת.‬
‫ערב טוב. מה שלומך?‬
‫זו הפעם הראשונה מזה שלוש שנים‬ ‫שאני רואה אותך לבוש כך.‬
‫כל הכבוד.‬
‫תכף אחזור.‬
‫אני חושב שהם חיברו בינינו.‬
‫כן.‬
‫אתה נראה טוב.‬
‫תודה. גם אתה.‬
‫ערב טוב.‬
‫מה שלומך?‬
‫החלטת?‬
‫זה נהדר. ברכותיי.‬
‫ערב טוב. היי.‬
‫היי.‬
‫מה שלומך?‬
‫טוב. ואתה?‬
‫טוב.‬
‫מצאת מכללה?‬
‫לא. אני בסדר.‬
‫אבל…‬
‫איפה סופיה?‬
‫אני לא יודעת. היא עוד לא הגיעה.‬
‫אה. טוב… ‬
‫היא אמורה לשאת את הנאום.‬
‫היא לא סיפרה לך?‬
‫לא.‬
‫חבריה בחרו בה כתלמידה הפופולרית ביותר‬
‫ועבדנו יחד על נאום.‬
‫באמת?‬ ‫-כן. היא לא סיפרה לך?‬
‫לא.‬
‫את יודעת שהיא לא דברנית.‬
‫אולי היא רצתה להפתיע אותי.‬
‫אז אולי הרסתי את זה.‬
‫אולי.‬
‫את נראית טוב.‬ ‫-גם אתה.‬
‫ערב טוב.‬ ‫-היי.‬
‫קינטנה.‬ ‫-קנטניה.‬
‫ראית את חווייר?‬
‫לא.‬
‫סליחה.‬ ‫-גם סופיה לא פה?‬
‫הם בטח ביחד.‬ ‫-מישהו יושב פה?‬
‫לא, שב.‬
‫הינה.‬ ‫-כן.‬
‫חאווי, קנטניה…‬
‫אל תענה.‬ ‫-תענה לו.‬
‫מה הוא יעשה?‬ ‫-כדי שהוא לא ידאג.‬
‫מספיק. שתוק!‬
‫לא.‬ ‫-הלו?‬
‫איפה אתה?‬
‫אנחנו בנסיעה.‬
‫תגיע לכאן עכשיו.‬
‫אתה יודע מה? תן את הטלפון לסופיה.‬
‫לא.‬
‫אתה לא יכול לדבר עם סופיה.‬
‫אתה יכול להגיד לי ואני אעביר לה את ההודעה.‬
‫טוב, תגיד לה לא לדאוג. זה נורמלי להילחץ.‬
‫דיבור בפומבי מעורר לחץ.‬
‫זה לא העניין, קנטניה.‬
‫אז? בואו הנה, בבקשה. כבר מאוחר.‬
‫תשתקי.‬ ‫-קנטניה, אל תדאג. בסדר?‬
‫לסופי הייתה בעיה קטנה,‬ ‫אבל אנחנו מתקנים אותה, בסדר?‬
‫תן לנו זמן, בבקשה. זאת נטליה, דרך אגב.‬
‫היי, נאט. מה שלומך?‬
‫רק תעני לי על זה. סופיה בסדר?‬
‫כן, היא בסדר גמור.‬ ‫-כן.‬
‫טוב, אנסה לעכב כמה שאוכל.‬
‫אבל בבקשה, תגיעו. בסדר?‬
‫ביי!‬
‫למה ענית? עכשיו הוא ישאל שאלות.‬
‫תשתוק, אחי.‬ ‫-בנאדם.‬
‫רוסיטה.‬
‫היי.‬ ‫-היי, מה שלומך?‬
‫אני צריך טובה. האמת, מתנה.‬
‫תשמחי אותנו עם כמה מילים על הבמה?‬
‫אין סיכוי.‬ ‫-רוסיטה.‬
‫חבריי לכיתה ביקשו את זה?‬
‫כן.‬ ‫-כמובן.‬
‫היי, רוסה…‬ ‫-נטליה צדקה.‬
‫זו הייתה אשמתו של דאריו, הטיפש הזה.‬ ‫-היי, שמרי על הפה.‬
‫תעשי לי טובה. אל תהיי וולגרית,‬ ‫ותדברי הכי לאט שאת יכולה.‬
‫בסדר.‬ ‫-בסדר? אני אגיד לך מתי.‬
‫תודה.‬
‫לחיים!‬
‫ארנסטו, יש שינוי בתוכניות, בסדר?‬
‫רוסיטה תדבר, תקרין את הסרטון לאחר מכן.‬ ‫-טוב.‬
‫הבנת? רוסיטה, ואז הסרטון.‬ ‫-מגניב.‬
‫בסדר.‬ ‫-מה עם רוסיטה?‬
‫שום דבר, רוסיטה תדבר.‬ ‫ואז אצטרך להקרין את הדבר הזה.‬
‫אני אבוא איתך.‬
‫טוב, בסדר. מגניב.‬
‫להורים, למשפחות ולקהילת התלמידים שלנו‬
‫שאני אוהבת ואתגעגע אליהם כל כך,‬
‫אני רוצה לקבל את פניכם בברכה‬ ‫לטקס הסיום של ביה"ס הלאומי.‬
‫מחיאות כפיים לכולכם!‬
‫בן זונה. הם עוזבים. מהר!‬
‫לעזאזל.‬
‫איך לעזאזל הם הגיעו לשם?‬
‫לא, הינה הם. לא!‬
‫היי! הם בורחים! תפתח!‬
‫קדימה.‬ ‫-אין סיכוי.‬
‫מהר.‬
‫כתוב שזה כאן.‬
‫תכבה את האורות.‬
‫אין כאן אף אחד.‬
‫איפה זה לעזאזל?‬ ‫-כן, זה שם.‬
‫אני לא יודע.‬ ‫-תראו.‬
‫אין סיכוי. היא הייתה בבר‬ ‫עם החברה שלה בליל התאונה.‬
‫אין מצב.‬ ‫-כן. אחי, תראה.‬
‫היא לובשת את המסכה שהבאתי.‬
‫יכול להיות שהם בפנים?‬ ‫-אני חושב שכן.‬
‫קדימה.‬ ‫-אנחנו לא יודעים כמה הם.‬
‫חאווי, תיזהר.‬
‫רוצי!‬
‫רוצי. קדימה.‬
‫חכה, ראול.‬
‫קדימה, אין זמן! קדימה.‬ ‫-הטלפון שלך. תנסה להתקשר למישהו.‬
‫לעזאזל, אין כרטיס סים.‬ ‫-הם לקחו אותו.‬
‫מה זה? קדימה.‬
‫רוצי!‬
‫הינה זה. הגעתי דרך כאן.‬
‫תקשיבי.‬ ‫-מה זה?‬
‫הצילו! תוציאו אותי מכאן.‬
‫סופיה, זה גוארו.‬ ‫-זה גוארו.‬
‫גוארו.‬
‫מה קרה?‬
‫סופיה? ראול? מה אתם עושים כאן?‬
‫מה אתה עושה פה?‬
‫הייתי בבית. קיבלתי בקבוק טקילה במתנה‬
‫והתעוררתי כאן.‬
‫מה איתכם?‬
‫גם אני.‬ ‫-כן.‬
‫אני בטוח שזו הייתה מתיחה גרועה‬ ‫של איזה אידיוט.‬
‫כן. תראה, עכשיו אנחנו צריכים לצאת מכאן.‬
‫זה מסוכן ואין לנו הרבה זמן.‬
‫העקבים שלך!‬ ‫-אי אפשר לשמוע אותם.‬
‫אין כאן אף אחד.‬
‫לא, אין כאן אף אחד. טוב… ‬
‫אני לא יודעת איך, אבל אנחנו חייבים להיכנס.‬ ‫סופיה זקוקה לנו. עלינו להשיג עזרה.‬
‫ממי? האנשים במסכות?‬
‫לא.‬ ‫-אני אטפס למעלה.‬
‫אתה עומד לטפס?‬ ‫-כן.‬
‫חרארדו, באמת?‬ ‫-תראה, אידיוט.‬
‫חרארדו, לא. אתה תיפול.‬ ‫-אני אראה לך שלא.‬
‫חרארדו, רד למטה. ‬ ‫-כן, אימא.‬
‫פבלו, תוריד אותו.‬ ‫-זוזו!‬
‫אתה תיפצע.‬ ‫-רגע.‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫מה הקטע?‬
‫חאווי.‬ ‫-אתה אידיוט.‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫אתה משוגע, אחי. וואו.‬
‫אבל זה עבד.‬ ‫-לא אכפת לך מהמכוניות שלך, נכון?‬
‫הן של אבא שלי.‬ ‫-נכון.‬
‫שנלך?‬ ‫-אני נשארת.‬
‫מה?‬ ‫-כדי לוודא שאף אחד לא יבוא.‬
‫נטליה, כולנו הולכים יחד.‬ ‫-לא, באמת. אני נשארת.‬
‫את תהיי בסדר?‬
‫כן. ואתה?‬
‫ברצינות?‬
‫קדימה!‬
‫חאווי! אין לנו זמן. קדימה.‬ ‫-תיזהרי, בסדר?‬
‫חווייר, די.‬ ‫-סליחה.‬
‫אתה בא או לא?‬ ‫-כן.‬
‫זהירות.‬
‫זה היה בצד הזה.‬ ‫-לא.‬
‫תירגעי.‬ ‫-היציאה כאן, באמת.‬
‫אנחנו חייבים ללכת. בבקשה.‬
‫סופיה, השמות שלנו כאן.‬
‫גוארו, בוא נלך.‬
‫- גוארו -‬
‫אסור לנו להיות כאן.‬
‫זה מסוכן מאוד. בסדר?‬
‫כן?‬ ‫-גוארו, אין זמן.‬
‫לא. קדימה.‬ ‫-אנחנו חייבים ללכת.‬
‫תקשיבו לי.‬
‫מי שעשה את המתיחה הזאת ישלם.‬
‫אם למדתי משהו,‬ ‫זה לא לתת לאחרים לשאוב ממך את האנרגיה.‬
‫תאהבו את עצמכם! תסרבו לקונפורמיות.‬
‫לחופש! לבית הספר הלאומי!‬
‫ולך תזדיין, דאריו!‬
‫לעזאזל! רוסיטה העליבה אותך.‬
‫היי, חבר'ה. בבקשה… ‬
‫זה היה פתטי.‬ ‫-נכון.‬
‫למה היא דיברה?‬ ‫-סלחי לי לרגע.‬
‫לא אכפת לה.‬ ‫-אני לא יודע למה יצאתי איתה.‬
‫רק שנייה.‬
‫ארנסטו, הסרטון. זוכר?‬
‫רוסיטה, ואז הסרטון. תפעיל אותו.‬
‫זוכר את ההסכם שלנו?‬ ‫אל תהיה עדין, קנטניה.‬
‫אני לא יודע. אני מצטער.‬
‫אתה לא יודע? מי אחראי לזה?‬
‫אני.‬ ‫-אז… ‬
‫המנהלת, רוצה משקה?‬ ‫-אני לא רוצה. תשתי את.‬
‫בבקשה.‬
‫אתה לא חייב להפעיל אותו?‬
‫החרא שאנחנו נכנסים אליו מגוחך.‬
‫אני מקווה שלא אפשל.‬
‫בואו נצפה בסרטון, הוא יצא טוב.‬
‫גוארו, זה לא שווה את זה.‬ ‫-בואו נגלה מי זה…‬
‫ראול…‬
‫"ביה"ס הלאומי… נאמנות ומנהיגות.‬
‫מחפשים את האמת."‬ ‫-אני אוהבת… ‬
‫המאתיים אלף פזו שלי.‬
‫אני אוהבת את ביה"ס הזה‬ ‫ואת האדם שהפכתי להיות בזכותו.‬
‫מצאתי את התיאטרון.‬
‫הם קיבלו אותי בברכה כשהגעתי מקולומביה.‬
‫כל חבריי לכיתה היו כל כך ידידותיים,‬ ‫וגם המורים שלי.‬
‫היה נהדר. הם הראו לי את המקום.‬ ‫לא נתקלתי בבעיות.‬
‫כמה טייסים הגיעו מכאן?‬
‫זה סיפור אחר.‬
‫לשחק כדורגל זה נהדר.‬
‫נהדר.‬
‫- מתה -‬
‫עכשיו פישלתי.‬ ‫-מה זה?‬
‫זה לא הסרטון. רגע.‬ ‫-לא.‬
‫בוא הנה.‬ ‫-לא, תעצור את הסרטון.‬
‫הסכמנו ש… ‬
‫אני רוצה שביה"ס הלאומי יהיה גאה.‬
‫איפה?‬ ‫-הינה!‬
‫קדימה.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-תעצור את זה.‬
‫אתה חירש?‬ ‫-רגע.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫תראו.‬ ‫-מה הקטע?‬
‫מה לעזאזל?‬
‫לא!‬
‫לעזאזל! למה עשית את זה?‬ ‫-חשבתי שאנחנו חברים.‬
‫- בית הספר לטיסה:‬ ‫המנהלת קופצת אל מותה -‬
‫זו לא הייתה התאבדות. הם הרגו אותה.‬ ‫הם החביאו את הגופה.‬
‫אני מתה להיות מול קהל אמיתי.‬
‫הם הרגו אותה.‬ ‫-אני אתגעגע מאוד לבית הספר הלאומי.‬
‫הם הרגו אותה.‬
‫החוק הוא…‬
‫דומה למחקר.‬
‫הם הרגו אותה.‬
‫גדלתי כאן.‬
‫אני ממש מאושר.‬
‫גוארו, תקשיב.‬ ‫זה לא כמו שזה נראה, בסדר?‬
‫יש לזה הסבר.‬ ‫-זו לא הייתה התאבדות.‬
‫החבר'ה האלה…‬ ‫-הם הרגו אותה.‬
‫הם הרגו אותה.‬
‫הם רוצים לעצבן אותנו.‬ ‫-תסתכל עליי.‬
‫אנחנו חייבים להסתלק מכאן.‬ ‫-גוארו, תסתכל עליי.‬
‫זו הייתה תאונה.‬ ‫-מה עשיתם?‬
‫תירגע.‬ ‫-לא עשינו כלום.‬
‫זו הייתה תאונה?‬ ‫-כן.‬
‫בואו נלך.‬ ‫-תקשיב.‬
‫איזו מין תאונה? איזו תאונה?‬
‫מה עשית לאשתי? למה שיקרתם לי?‬
‫תניח את המחבט.‬
‫תקשיב לי.‬ ‫-מה עשיתם לאשתי?‬
‫תירגע. תברחי, לעזאזל! תברחי!‬
‫בני זונות!‬
‫עצרו שם!‬
‫הם בורחים, אחי.‬
‫לעזאזל.‬
‫המחשב שלי הפסיק לעבוד.‬ ‫-קנטניה, אל תפריע לי.‬
‫מה אתם עושים?‬ ‫-לא, אלווירה, אנחנו נסביר.‬
‫תענו לי עכשיו.‬ ‫-אלכס.‬
‫אנחנו רק צריכים… ‬ ‫-לא אכפת לי. עכשיו.‬
‫זו אשמתי. זה הייתי אני.‬
‫רציתי לעשות סרטון מצחיק.‬ ‫אני לוקח אחריות מלאה.‬
‫לא. זה הייתי אני.‬ ‫רציתי שזו תהיה מתיחה, אבל פישלתי.‬
‫מה?‬ ‫-מה?‬
‫לא, זה הייתי אני. זו הייתה אשמתי.‬ ‫-לא.‬
‫כן.‬ ‫-אלה היינו אנחנו.‬
‫שנינו עשינו את זה.‬ ‫-שנינו.‬
‫בבקשה.‬
‫רק רגע.‬
‫המנהלת, ההורים שואלים מה קרה.‬
‫תשכחו מהתעודות שלכם, שניכם.‬
‫ואתה, תתקן את זה. תעשה משהו מועיל.‬ ‫-כן. לולו, תביאי לי מחשב נייד.‬
‫כן, אדוני.‬ ‫-ארנסטו, תן לי את הסרטון שלי.‬
‫הסרטון שלי.‬
‫אתה לא מסיים את הלימודים.‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן, ואת?‬
‫כן.‬
‫תודה, אחי.‬
‫אנחנו חברים, נכון?‬
‫הם יתגברו על זה.‬
‫כן.‬ ‫-רוצה לעשן?‬
‫כמובן!‬
‫רוצי!‬
‫אני אהרוג את שניכם!‬ ‫-רוצי! בן זונה.‬
‫תעצרו, בני זונות!‬ ‫-רוצי, לעזאזל!‬
‫רוצי!‬
‫סופיה! מכאן!‬
‫אתם עומדים למות היום!‬
‫- נטליה‬ ‫חאווי, הם מחפשים אותך. -‬
‫- יש הרבה מהם! -‬
‫ג'רי…‬
‫גוארו?‬
‫מה אתה עושה פה?‬
‫אתה בסדר?‬
‫רוצי.‬
‫עלינו למצוא את היציאה.‬ ‫-לא.‬
‫סופיה, זה מבוך מזוין.‬ ‫-קדימה.‬
‫הרשו לי להציג את אורח הכבוד שלנו.‬
‫אדם שבא לדבר איתנו על הצלחה.‬
‫קבלו בבקשה את דמיאן וויליאמס.‬
‫סלחי לי.‬
‫תקשיבו. אתם לא צריכים לעשות את זה, בסדר?‬
‫לא נספר לאף אחד שאתם כאן.‬
‫תנו לנו ללכת וזהו.‬
‫אנחנו לא יכולים.‬
‫זה כבוד להיות כאן איתכם הערב.‬
‫חאווי יודע כמה אני מעריך את ביה"ס.‬
‫והערך הרב שהוא מקדם.‬ ‫-תפסיק, גוארו.‬
‫גוארו!‬ ‫-תירגע, אחי!‬
‫גוארו, תפסיק!‬
‫גוארו, תירגע! תפסיק!‬
‫בואו נעשה את זה…‬
‫תנו לה ללכת.‬
‫מאוחר מדי עכשיו.‬
‫מה זאת אומרת "מאוחר מדי"?‬
‫הסוד היחיד להצלחה‬
‫הוא כל הקורבנות שצריך להקריב.‬
‫מספיק! שיקרת לי!‬
‫שיקרת לי!‬
‫ולעולם לא לתת‬
‫לאף אחד להפריד ביניכם… ‬
‫לבין החלומות שלכם.‬
‫בראבו!‬ ‫-בראבו!‬
‫הרגתי אותו?‬
‫תודה.‬
‫מי אתם, לעזאזל? אתם מבית הספר הלאומי?‬
‫מה לעזאזל אתם רוצים?‬
‫ראול…‬
‫תענה לי, אידיוט.‬
‫לא, תפסיק, בבקשה.‬
‫חוקים הם חוקים.‬ ‫-תעשה את זה.‬
‫אסור לנו לתת לכם ללכת.‬
‫- אל תיתנו להם ללכת. זו פקודה! -‬
‫- תפסו אותם! או שמצבכם יהיה גרוע יותר! -‬
‫אתם ממלאים פקודות.‬
‫מי נותן לכם פקודות?‬
‫מי אומר לכם מה לעשות?‬ ‫-סופיה…‬
‫לא, ברצינות.‬
‫אתם לא פסיכופתים.‬
‫אתם ילדים.‬
‫סחטו אתכם.‬
‫פרצו לך בדיוק כמו לנו.‬
‫ועכשיו משתמשים בכם ככלי משחק.‬
‫אני טועה?‬
‫בהתחלה רק לכלכנו על הפוסטים שלך.‬
‫אבל התנועה קיבלה חיים משל עצמה.‬
‫הם מטורפים.‬ ‫-מספיק!‬
‫קל להדליק גפרור.‬
‫הבעיה היא לכבות את האש.‬
‫הוא שיקר לי.‬
‫הוא מעולם לא איבד שליטה.‬
‫-מי?‬
‫ברונו.‬
‫ברונו?‬ ‫-כן.‬
‫הוא אמר שכדי לקבל את הכסף,‬ ‫אצטרך לעשות לו טובה אחת אחרונה.‬
‫תפעיל את הסרטון.‬
‫אז מה לעזאזל עומד לקרות לך?‬
‫אני לא יודע.‬
‫מה?‬ ‫-אני נשבע שלא.‬
‫הפעלת את הסרטון הארור.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫מי זה ברונו, לעזאזל?‬
‫הבחור שעומד מאחורי כל זה.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫הם יחשפו את הסודות שלנו.‬
‫לא. תראה, אף אחד לא יחשוף‬ ‫את הסודות של אף אחד.‬
‫החוק הוא שאף אחד‬ ‫לא מראה את הפנים שלו, נכון?‬
‫קל לפתור את זה.‬
‫טוב, תסירו את המסכה.‬
‫תסירו את המסכה וזה ייגמר. זה קל.‬
‫יופי.‬
‫תסירו את המסכה.‬
‫תסירו את המסכות שלכם וזה ייגמר.‬ ‫איש לא יגלה סודות.‬
‫האדם היחיד שלא מסוגל להוריד את המסכה‬
‫הוא האידיוט שמתעסק עם כולם.‬
‫נכון, ברונו?‬
‫אם תתקרבו עוד, אחשוף את הסודות שלכם.‬
‫אני אחשוף את הסודות של כולכם.‬
‫לך תזדיין!‬
‫מי אתה חושב שאתה? אני שולט כאן.‬
‫אתה דפוק, אידיוט!‬
‫המכונית של חווייר.‬ ‫-סופיה…‬
‫מה לעזאזל?‬ ‫-את בסדר?‬
‫את בסדר?‬ ‫-אני בסדר. כן.‬
‫היי, אנחנו צריכים ללכת, עכשיו.‬
‫לא, תקשיבו. אין מה לדאוג. בסדר?‬
‫אני אסביר. מה קרה לכם? איפה גוארו?‬
‫נטליה גרמה לו לאבד הכרה.‬ ‫-מה?‬
‫רק קצת.‬ ‫-אחי, אתה נראה נורא. אתה בסדר?‬
‫אנחנו בסדר, אחי.‬ ‫-כן?‬
‫כן, אבל אנחנו חייבים ללכת. מהר.‬ ‫-לאן?‬
‫לעשות מה שהיינו צריכים לעשות מההתחלה.‬
‫לשחק כדורגל זה נהדר.‬
‫ברור שפוליטיקה.‬
‫אני מנהיגה ממש טוב. אני חושבת שכולם‬ ‫בבית הספר הזה יודעים את זה.‬
‫אני אוהבת את בית הספר הזה‬
‫ואת מי שהפכתי להיות בזכות בית הספר הלאומי.‬
‫- בית הספר הלאומי -‬
‫תודה, בית הספר הלאומי.‬
‫אני רוצה להודות לכם על שנה נהדרת.‬
‫תודה, בית הספר הלאומי.‬ ‫-תודה.‬
‫תודה, קנטניה. תודה, בית הספר הלאומי.‬
‫נטליה. הכול בסדר? סופיה, מה קרה?‬
‫את בסדר? את בטוחה?‬ ‫-כן. באמת.‬
‫… לשאת את נאום הסיום. קדימה, סופי.‬
‫אסביר אחר כך.‬ ‫אני חייבת לשאת את הנאום הזה.‬
‫למה איחרתם כל כך?‬ ‫-תגלה בקרוב.‬
‫לעזאזל, היית צריכה לפחות לשאול שמלה.‬
‫כזאת כלבה!‬
‫לפני כמה ימים, דמיינתי את העתיד שלי.‬
‫הולכת למכללה.‬
‫לומדת משפטים כדי להוציא את אבא שלי מהכלא.‬
‫דמיינתי שאני כאן ומקריאה נאום משעמם.‬
‫מסיימת את הלימודים.‬
‫אולי בשמלה יפה.‬
‫נאום שמדבר על עתיד‬
‫עם האנשים שאנחנו אוהבים שקרובים אלינו.‬
‫ועם החברים שמצאנו בדרך‬
‫שהפכו למשפחה.‬
‫על החלומות שלנו.‬
‫המלחמה להגשמתם.‬
‫כל מה שעלינו לחוות.‬
‫מריה!‬
‫מריה, תעזבי את זה! די!‬
‫אבל כל זה היה שקר.‬
‫אין לנו ברירה.‬
‫למרות שזה קשה.‬
‫אי אפשר לבנות את העתיד תוך התעלמות מהעבר.‬
‫שמי חווייר וויליאמס.‬
‫השעה הייתה חצות. בערך.‬
‫קלאודיה, מריה וסוסנה עלו למעלה‬
‫עם הכסף שהן לקחו מארונית.‬
‫והמורה שלנו הייתה לחוצה מאוד.‬
‫ולמרות שאנחנו רוצים לבטל את הטעויות שלנו,‬
‫הן ימשיכו לעקוב אחרינו אם לא נתמודד איתן.‬
‫כי בסופו של דבר,‬
‫מה שחוסם את דרכך, הופך לדרכך.‬
‫וזה טוב יותר מהשקר שניסינו לברוח ממנו.‬
‫אז הגיע הזמן לומר את האמת.‬
‫על מה לעזאזל היא מדברת?‬
‫כל העיניים יהיו עליך, אבא.‬
‫לפני 15 חודשים… ‬
‫על הגג של ביה"ס הלאומי… ‬
‫חבריי ואני חווינו משהו שהסתרנו‬ ‫במשך זמן רב.‬
‫מותה של המנהלת שלנו, סוסנה.‬
‫- כמה חודשים לאחר מכן -‬
‫עכשיו כשאת מזכירה את זה,‬
‫אני בטוח שתהיי עיתונאית נהדרת, סופיה.‬
‫הטובה ביותר.‬
‫אל תסתבכי כל כך הפעם, בבקשה. בסדר?‬
‫אני לא יכולה להבטיח כלום.‬
‫התגעגעתי אליך מאוד.‬
‫גם אני אלייך.‬
‫בסדר, חאווי. מה קורה?‬
‫אתה רוצה להגיד משהו ואתה לא‬ ‫יודע איך. לכן אני כאן.‬
‫שום דבר לא חומק ממך, נכון?‬ ‫-שום דבר.‬
‫אם זה קשור לנטליה, זה בסדר.‬ ‫כבר ראיתי את תמונות החוף.‬
‫אתם נראים טוב ביחד.‬
‫לשניכם יש פרצופים… ‬
‫עם פרופורציות טובות.‬ ‫-פרופורציות טובות.‬
‫בדיוק.‬
‫כשהייתי עם נטליה, חשבתי על הרבה דברים.‬
‫ויש משהו שלא הגיוני בעיניי.‬
‫מה?‬
‫נטליה אמרה ש@כלהסודותשלך‬ ‫שלחו אותה למקסיקו סיטי כדי לרגל אחרינו.‬
‫אבל מה אם זו לא הייתה הכוונה האמיתית שלהם?‬
‫מה אם… ‬
‫@כלהסודותשלך התכוונו להפריד בינינו?‬
‫ומי היה רוצה את זה כל כך?‬
‫הוא השתמש במסיבה שלו כדי להתחיל בתוכנית.‬
‫ברוכים הבאים.‬
‫הוא גרם לכולנו להאמין שנגמר לו הכסף.‬
‫מה קרה?‬ ‫-הכסף נשלח לחשבון מזויף.‬
‫והוא כמעט נדרס.‬
‫כדי לשלול את עצמו כחשוד.‬
‫הוא הפריד את כולנו ממך.‬ ‫כולל את אבא שלך.‬
‫ואת היית היחידה שהייתה שם כשהוא נחטף.‬
‫הוא ידע שלא תנוחי‬
‫עד שתמצאי את האחראי לכל זה.‬
‫וברונו היה שם.‬
‫איפה ראול?‬
‫את היחידה שיודעת שאני כאן.‬
‫הוא תכנן את כל התוכנית‬ ‫כדי שתוכלי לעקוב אחרי הרמזים.‬
‫- מי הזיז את הגופה? -‬
‫אתה יודע שקשה לי לעמוד בפני תעלומה טובה.‬
‫ראול הוא @כלהסודותשלך.‬
‫הוא מעולם לא הפסיק.‬
‫הוא עשה את כל זה כדי להיות קרוב אלייך.‬
‫למה את עושה את הפרצוף הזה?‬
‫כבר ידעת?‬
‫בכנות, התאוריות שלך עדיין כל כך מוזרות.‬
‫חאווי…‬
‫אני חייבת ללכת.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫גם אני אוהבת אותך.‬
‫חסר לך שלא.‬
‫כל כך.‬
‫איך היה עם חאווי?‬
‫טוב.‬
‫מה הוא היה צריך להגיד לך‬ ‫שהיה חשוב כל כך?‬
‫אתן לך להמשיך לתהות.‬
‫תרגום כתוביות: יפעת גריצמן‬