СЕРІАЛ NETFLIX
Як би я не хотів цього робити,
годі балачок. Треба з цим кінчати.
Я хочу, щоб усі знали,
хто видав
Клаудію і викладача акторської гри.
Або хто познущався з Пабло.
Або хто розповів Софії правду про її батька.
Знайте, що за цим стою я.
Я — @_усівашісекрети_.
Це, бляха, знову я.
Я їду з баблом, яке отримав за дім.
До біса Національну гімназію.
Гаразд, Софі.
Поясни мені. Я хочу зрозуміти.
Скажи, чому ти хотіла зруйнувати життя своїх однокласників?
Ви мене не слухаєте.
Я ж кажу. Рауль у небезпеці. Його викрали,
і я насправді не повинна вам цього казати…
Так, але це просто вигадки у твоїй голові.
Цього не було. Він завантажив відео,
глузував із Національної гімназії,
взяв на себе відповідальність, тому…
Вибачте.
-Викликали? -Так.
Софія не виголошуватиме промову.
Що? Чому?
Перепрошую?
Ні, вибачте. Просто…
Вона так довго готувалася
і важко працювала. Це для неї важливо.
Так, але зараз це моя найменша проблема.
Ви маєте мене вислухати. Рауль…
Досить про Рауля.
Промова важлива для тебе, і ти не можеш відмовитися.
Тобі прикро, що його виключили, але подумай про себе.
Цього не буде, Кінтанілья.
Директорко, вибачте,
але вже немає часу шукати заміну.
Сьогодні все буде ідеально.
Крім того, я ручаюся за Софію.
-Це буде незабутня промова. -Гаразд.
Але якщо щось піде не так…
Я звільняюся.
Я можу йти?
Так, Софіє.
Дякую.
КАБІНЕТ ДИРЕКТОРКИ
Купив тобі канапки. Вони трохи вогкі, але смачні.
Любчику,
попросити Софію зробити допис, щоб ти зрозумів, чи що?
Зрозумів що?
Даріо,
ми розійшлися.
Що?
Коли?
РОСІТА МИ БІЛЬШЕ НЕ ПАРА. БУВАЙ.
Вибач, любчику, забула надіслати.
Готово.
Бувай. Дякую за канапки.
Ти з ним заодно, Софіє.
-Яка ж ти паскуда. -Клята лицемірка.
Годі, чорт забирай!
Рауль нас усіх обдурив! Годі!
Прошу вас.
Ні, послухай.
-Чому ти вигнав Рауля з дому? -У мене немає місця.
Ні, Хаві. Не бреши мені.
Що сталося?
Поговоримо?
Так.
Ти не мусиш робити батькам такі послуги.
Моїм — мушу.
Ні.
Хаві, вони все записали. Бляха.
Ти хотів врятувати нас усіх.
І свого тата.
Але ти маєш знати, Рауль — це не @_усівашісекрети_.
Він у небезпеці. Я серйозно.
Мені здається,
що це частина його гри.
Хіба не розумієш?
Він затьмарює твій розум.
Мене це лякає.
А Наталія затьмарює твій.
І так було завжди.
Вона їде в Акапулько.
Рейс об 11:00. З південного автовокзалу.
Якщо тобі цікаво.
Я тобі потрібен.
Мені потрібен той, хто мені вірить.
Які ж вони із Софією виродки.
Прямо солодка парочка.
Гаразд, чорна чи рожева?
Чорна.
Значить рожева.
Тобто вони всім спаскудили життя.
Страховка не покриє рахунок за лікування,
бо є докази, що я був п'яний.
-Шкода твою маму. -Маму?
Це я в дупі.
Гадаєш, хто за все платитиме?
І я не знаю як.
Бо авіашкола тепер для мене закрита.
Пішло воно все.
А я втратила репутацію.
Пішло воно все.
Так, але ти її вже давно втратила.
-Що ти таке кажеш? -От дурко.
Хай там як,
починаємо з чистого аркуша. Жодних хакерів і повідомлень.
Якщо це так, то чому ти не пішла до школи?
Бо мені соромно.
А ти?
Хотів перевірити, як ти.
-Ти така хороша людина. -Саме так.
Я завжди казав, а ти мені не віриш.
Добре. Мені треба перевдягнутися.
-То вперед. -Прощавай.
Віддай.
-Скинеш мені фотку? -Гаразд.
Я хочу, щоб усі знали,
хто видав Клаудію і викладача акторської гри.
Ти зрадниця, Софіє.
Хто познущався з Пабло.
-Це фейк. -Звідки ти знаєш?
Бо я була там, коли викрали Рауля.
Тобто ти бачила, як вони його викрали?
Я не бачила, але
однієї миті він там, а потім ні.
Усе швидко сталося.
-Софіє, ти себе чуєш? -Так, чую.
Слухай, Алекс.
Ти ж його знаєш.
Якби він це все зробив, він би щиро хизувався й радів.
Софіє, але це Рауль сфоткав…
Він сфоткав тіло Сусани і змусив нас зрадити одне одного.
А потім змусив Пабло врізатися у нього і сам ледь не загинув.
Так?
Софіє, ти себе чуєш?
Ти сама себе обманюєш.
Я?
Хіба не ти допомогла його викрасти?
Джеррі, як ти?
Краще за всіх.
Я поговорив із суддею, і заради твоєї безпеки
залишок строку ти відбудеш на свободі.
Серйозно?
Хвилинку.
Сеньйорито?
Ось його документи. Випишете його пізніше?
-Я… -Дякую.
Я сьогодні вийду?
Просто скажи батькам, щоб відмічалися в нас щоп'ятниці.
Ні, я не можу повернутися до батьків.
То попроси когось із далеких родичів.
Ні, слухайте. У мене немає
нікого, хто б міг приходити.
Джеррі,
тоді знайди опікуна.
І більше не повертайся.
А я сам не можу відмічатися?
Пробачте мені.
За те, що брехала. За все.
Це була помилка.
Так, велика помилка — не слухатися батьків.
Я зрозуміла.
-Ви мені це повторили вже разів 500? -Так.
Так.
-Клянуся, я не забуду. -Добре. Цього я й домагалася.
Розпочалася посадка на автобус до Акапулько.
Співчуваю щодо сестри, Наті.
Будеш у місті, можеш жити в нас.
Але з дозволу батьків.
Так, Норо.
Дякую вам.
А я — тобі.
-Дякую. -Вітаю.
Дякую.
Покажіть, яке ви стерво.
Так?
ВИХІД
КОРЕКЦІЙНИЙ ЦЕНТР
-Хлопче, ти куди? -Хвилинку. Я швидко.
Наталіє.
Наталіє!
Привіт.
Отже, у нас є робот з чотирма типами з'єднань.
Аби розрахувати всі кути на основі цих з'єднань…
Погляньмо.
Це остання зачіпка з рюкзака того хлопця.
Я мовчу.
Знаю, знаю.
Здається, ніби Рауль заплатив йому, щоб відвернути нашу увагу.
Але це не так.
Софіє!
Що?
-Що таке зворотна кінематика? -Розрахунок дрібного, щоб отримати ціле.
Правильно.
Отже, у нашому випадку…
Це щось означає. Просто я не знаю, що саме.
-Ти вже одержима, Софіє. -Ні.
Відповідь тут. Я знаю.
-Вибачте, сеньйоре Роберто. -Заходьте.
Народ, ось програма випускного.
Гей, тихіше. Заспокойтеся.
Прочитайте. Якщо є запитання, з радістю відповім.
Що? Софія все одне виголошуватиме промову?
Зіпсувала людям життя, а її винагороджують?
-Росіто, прошу. Заспокойся. -Що?
Це не моє рішення. Ви за неї голосували.
До того ж привітаймо Ернесто.
Такі учні, як ти, — гордість Національної гімназії.
А що таке?
Що?
Ти їм не сказав?
Ваш однокласник переміг у конкурсі від компанії «НОМЕН».
Так, було нелегко, але ми кракнули фаєрвол.
-Кракнули? -Ми це зробили.
Ого, вітаю.
Так, вітаємо.
Годі вам. Дякую.
Та облиште. Дякую.
-Потрібна адреса власника дрона. -А чому я?
Допоможеш чи ні?
Річ у сингулярності.
Він зламався.
-Хакни шкільну сторінку. -Якого біса?
-Що? -Зроби так, щоб ніхто не міг залогінитися.
-Ну ж бо. -Ні, це незаконно.
Наче тебе це хвилює.
Простіше завдання.
Зміни колір.
Або шрифт.
-Можеш? -Навіщо?
-Не можеш. -Звісно, можу.
І ти виграв конкурс хакерів. Не сміши.
Відвали, Софіє.
Цікаво, чи «НОМЕН» подарує 200 штук, дізнавшись правду.
Добре. Гаразд.
Це був не я. Я мав лише підписатися своїм ім'ям.
Але нічого нікому не кажи.
Хто це був? Чого їм від нас треба?
Ти про що?
Зовсім здуріла. Клята Софіяпатка.
Отже, ти не в групі, але вони все одно…
-В якій групі? -Що він сказав? Він щось просив?
Нічого такого. Він сказав…
«Підпишись своїм ім'ям, я все зроблю, гроші навпіл».
І я майже нічого не робив.
Майже нічого?
Що ти зробив?
-Що ти зробив? -Я підписався своїм ім'ям.
Під есе для вистави.
Ще щось?
Ні.
-Точно? -Лише підпис.
-Підписав есе. -Отже, ти не…
І більше нічого.
Мабуть, важко втрачати 200 000 песо. Як прикро.
А вони б не були зайвими, так?
Я під'єднав USB-кабель до компа Кінтанільї.
Це все.
Ось звідки в них наші профілі.
Школа пишатиметься мною.
Я все віддам, щоби грати перед глядачами.
Так вони дізналися про наші слабкості.
Хто тебе просив?
Хто тобі допоміг?
Бруно.
Так?
-Нічого не кажи. Мої гроші… -Софіє!
Що мені з цим робити?
Хай побуде в тебе. Це важливо.
Вибач.
Я не хочу тебе втрачати. Чуєш?
І…
Я зрозумів, що…
Я рада, що ти все зрозумів.
Так.
Що далі?
І гадки не маю.
-Я теж. -Ні?
Але ходімо.
Де Рауль?
-Удома. Не знаю. -Ні.
Бруно, не бреши.
Це ти @_усівашісекрети_.
-Де він? -Іди геть, Софіє.
Ні.
-Ні. Що ти з ним зробив? -Іди геть, Софіє.
-Ні, що… -Ти не знаєш, у що вплутуєшся.
Ну, я планую дізнатися.
Тут небезпечно говорити, гаразд?
Ти йдеш чи ні?
Я не можу бути твоєю опікункою.
Ні, не ти, а притулок.
-Не можна. -Чому?
Ми не можемо.
Слухайте, від мене не буде проблем.
Чесно. Я можу вам допомагати.
-Пустіть мене на два місяці. -Сонечку.
Річ не в тобі й твоїй поведінці.
Ми не можемо представляти тебе в поліції.
-Не можемо юридично. -Це не поліція.
Ні, це корекційний центр.
Джеррі…
-Прошу. -Не можна.
Мені нема де жити.
Джеррі?
Що сталося?
Ти в порядку?
Не відставай.
Слухай, Софіє.
Не довіряєш мені — гаразд.
Але тоді дай мені спокій.
Заходь.
Нащо зачинятися?
Хочеш побачити Рауля?
Іди нагору.
Де Рауль?
Цього виродка тут немає.
Це я, Софіє.
Це я @_усівашісекрети_.
Я створив форум, але втратив контроль. Їх забагато!
Вони небезпечні.
Хочуть мене вбити.
В усьому винен цей засранець Рауль.
Але яким чином?
У нас із ним була угода.
Я взяв на себе провину,
а він давав мені гроші
і захищав у в'язниці.
А потім цей козел перестав платити.
Якого біса?
Гей!
Життя перетворилося на пекло.
Коли я вийшов,
я не міг користуватися ані інтернетом, ані комп'ютером.
Звісно, ніхто не хотів наймати колишнього в'язня.
Ну,
майже ніхто.
Чекай.
Як це все пов'язано?
Як ти дізнався, що сталося на даху?
Не знаю.
Ти мені скажи.
Хіба тобі можна мати комп'ютери?
Ти вийшов із в'язниці і зламав телефон Рауля.
Там ти знайшов фото Сусани.
Я читав його повідомлення.
Слухав голосові.
-Ми не вбивали Сусану. -Ви з друзями її вбили.
Перенесли тіло, щоби було схоже на самогубство.
І продовжили собі далі жити.
Бо ви ніколи в нічому не винні.
Чому ти не викликав поліцію?
Ви б усе одно викрутилися.
Рауль заплатив би купу грошей.
А такий жебрак, як я, опинився б у в'язниці.
АРЕНАЛЬ 14
ВИ ПРИБУЛИ В МІСЦЕ ПРИЗНАЧЕННЯ
РЕМОНТ І УСТАНОВКА СКЛО – АЛЮМІНІЙ – ДЗЕРКАЛА
Вибачте, це вулиця Ареналь 14?
Що шукаєш?
Іспанське представництво вищої освіти. Знаєте, де це?
Це схоже на представництво?
Ага.
Гей, зажди!
Зажди.
То це ти?
Алехандра Саломоне, так?
Так.
Просили тобі передати.
Хто?
Сказали, прийде розгублена дівчина
і запитає про те, що ти питала.
СЮРПРИЗ, ЗРАДНИЦЕ, У ТЕБЕ НЕМАЄ СТИПЕНДІЇ!
Усе гаразд?
Так, дякую.
Форум «Ні безкарності».
Ні безкарності.
НІ БЕЗКАРНОСТІ СПРАВЕДЛИВОСТІ НЕ ІСНУЄ
Ні, припини!
ТИ ПЕДИК, ДЖЕРРІ
Усе так швидко сталося. Не пам'ятаю.
Якого біса?
Червоне світло, чорт забирай!
Ось поглянь.
Мій перший допис.
«Справедливості не існує.
Точніше вона існує лише для тих, хто може відкупитися».
Коли я розповів про Сусану,
підписників побільшало в рази.
Прийшли люди, які мене розуміли.
ЛАСКАВО ПРОШУ
Легко запалити сірник, Софіє.
Проблема в тому, як загасити вогонь.
ЦЬОГО ЗАМАЛО. А, МОЖЕ, ПІДПАЛИТИ ШКОЛУ?
ДЖЕРРІ В ДУПІ ЗАВАЛИМО РАУЛЯ
Ти не знаєш, де Рауль?
Скажи, де він. Бруно, будь ласка.
Ні, я туди не піду. Ці виродки божевільні.
-Ці виродки — твої послідовники. -Гадаєш, я не намагався їх зупинити?
Їх не спинити.
Можеш не йти. Просто скажи, де він.
Вони тебе вб'ють, Софіє.
Тебе вб'ють.
Я не можу просто дати тобі адресу.
Це місце наче лабіринт.
Дуже небезпечний район.
Добре.
-Скільки людей стежить за тим місцем? -Ціла купа.
І в них немає єдиного лідера?
Спочатку вони слухалися мене,
а потім вирішили, що буде свобода дій.
Абсолютна.
Не скажеш, де Рауль,
і я розповім усім, що ти зробив.
Якщо хтось із форуму дізнається про це,
я покійник.
Я нікому не скажу.
Гаразд?
Обіцяю.
Хаві, я дуже нервуюся. Так ніяково. Що ти скажеш?
Мам, ти станеш бабусею. Готуйся.
-Хаві, ти робиш ще гірше. -Мам!
Що таке, сонечку?
Який приємний сюрприз.
-Як ти? -Добре.
-Ти посварився з батьком? -Ні, але я більше не живу в нього.
А Софі?
Мам, тепер ми з Наталією пара.
Шукаємо житло. Ти не проти, якщо ми залишимося в тебе?
Ні. Зовсім ні.
Дякую. Вам допомогти?
Так, дякую.
Така красуня.
Я приїхала в те дивне місце.
Зайшла в майстерню, і чоловік віддав мені цей конверт.
Через це лайно я втратила місце в UNAM.
Алекс, заспокойся.
Чому хтось вирішив так із тобою вчинити?
Річ не в цьому.
Стипендії немає, а батьки не платитимуть.
Байдуже, приїжджай до мене.
Що ти таке кажеш, Габі?
Хіба не такий був план? Ти приїжджаєш до мене.
Алекс?
Зв'язок перервався? Алло?
Ні.
Ні, річ у тому…
Я не розумію.
Я просто подумала.
Тебе хвилює лише те, чи я приїду в Іспанію.
Бувай, Габі.
Притулок має бути інклюзивним.
Чому я не можу там жити?
Там працюють волонтери, Джеррі.
Вони не можуть бути твоїми опікунами.
Чому?
Бо я вбивця?
Я їх не звинувачую.
Ось.
Я в повній дупі.
Гей,
прошу, не лайся в моєму домі.
Або я пошкодую про своє рішення.
Яке рішення?
Я можу бути опікункою.
Ви серйозно?
Чому?
-Ви упевнені? -Абсолютно.
Ні.
Ні, це кімната Луіса. Ні.
Досі не можу прибрати його речі.
-Я можу спати в залі. -Ні, будь ласка.
Тобі тут буде зручніше.
І тобі потрібен власний простір.
Влаштовуйся.
Рауль усередині.
Скільки їх там?
Тридцять або сорок.
Ходімо, Софіє.
-Ні, чуваче. -Може, він уже мрець.
Ні, я його не залишу.
Це твоя проблема.
Допоможи туди пробратися.
-Ти обіцяв. -Слухай, Софіє.
Не хочу ризикувати життям заради Рауля, і тобі не варто.
Забираймося звідси.
Софіє!
ДЖЕРРІ РАУЛЮ! У МЕНЕ БОМБЕЗНІ НОВИНИ.
РАУЛЬ У МЕНЕ СПРАВИ. НАПИШУ ПІЗНІШЕ.
ДЖЕРРІ БРО, ТИ ПИШЕШ ЯК НОРМАЛЬНА ЛЮДИНА!
РАУЛЬ ???
ДЖЕРРІ КРУТА БУЛА ВЕЧІРКА В НОНИ, ТАК?
РАУЛЬ ТАК, НАЙКРАЩА. ПОГОВОРІМО ЗАВТРА?
Переклад субтитрів: Катерина Яцук