PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
New York je sice město, které nikdy nespí,
ale bezpochyby se tu spí s každým.
Ne, že bych si stěžovala.
Záletníci jsou dobří pro kšeft.
V téhle práci jde z velké části o hledání toho nejhoršího v lidech.
Ukázalo se, že v tom vynikám.
Klienti mě najímají na hledání špíny.
A já ji najdu,
což by je nemělo překvapit, ale překvapuje.
Ta mrcha! Ona spí s mým bráchou?
Poznání reality
je nutí se rozhodnout.
- Buď s tím něco udělají. - Dělá to za mými zády.
Nebo to nepřijmou.
Hází vinu na mě.
Zničila mi život.
Říkají, že si užívám ničení jejich už tak posranýho života.
Ta druhá varianta se moc nevyplácí.
A taky musíme probrat váš účet.
Lidi dělají hrozný svinstva.
Snažím se s nimi vůbec nezaplétat.
To mi vyhovuje.
TRISH TALK KAŽDÝ VŠEDNÍ DEN NA RÁDIU WNEX
Většinou.
Dám vám vědět, až...
Jessico, slečna Hogarthová tě chtěla vidět?
Jo.
- Lžeš, že jo? - Jo. Máš pro mě něco?
- Já myslela, že mi nedůvěřuješ. - Právníkům obecně.
- „Nohsledi korporátní Ameriky.“ - No...
Najali jsme detektiva na plný úvazek.
Ať je to kdokoli, jsem lepší.
Proto jsem ti to místo nabízela, ale tys odmítla.
Nic osobního. Chci být nezávislá. Bez závazků.
Tos říkala, v záplavě sprostých slov.
Dobrá, omlouvá mě opilost?
Víš, jde o profesionalitu.
Jsi nevypočitatelná a nestálá.
Efektivní. Dala jsi mi osm případů, se kterými si ostatní neporadili. Já jo.
A proto jsem také přehlédla několik stížností
a ponechala tvé metody v tajnosti.
Ty neochraňuješ mě. Moje metody potřebuješ.
Nebudu tě prosit o práci.
Velmi důrazně tě ale požádám.
Potřebuji předvolat k soudu majitele několika pánských klubů.
Jmenuje se Gregory Spheeris.
Exotická tanečnice spadla z pódia kvůli uvolněné tyči.
Těžký otřes mozku a jeho trvalé poškození.
- Spheeris tvrdí, že hloupá byla vždycky. - A koho zastupuješ?
Samozřejmě tu tanečnici.
Chudinku dobitou tanečnici. A?
Lidi se zájmem o podniky Spheerise.
Chvíli jsem zapochybovala.
Kvůli bodyguardům je těžké mu obsílku doručit.
Tvoje parketa.
Tohle mi hodně pomohlo ti důvěřovat.
- Kancelář pana Spheerise. - Dobrý den. Kancelář Cala Jamshahiho.
Mé jméno je Karen Accordová.
Ne, není.
Ano, je.
Z Vanderbiltských mažoretek?
- Ano. - Tady Magda Simmsová.
Propána, Magdo. Díky bohu. Musíš mi pomoct.
Proč? Proč šeptáš?
Jamshahi křičí kvůli nějaké schůzce s panem Spheerisem
a já nevím, kde ani kdy to je.
Pan Spheeris dnes nemá žádnou schůzku.
Ne, není to schůzka, je to...
Nevím, oběd, večeře? Nepřečtu to po něm.
Ale ne, už sem jde.
Mohl by to být bar? Zítra v sedm večer.
- Neříkal, že tam má být Jamshahi. - To musí být ono. Kde?
Soho House, ale je to jen pro členy.
Moc ti děkuju, ozvu se ti.
Do prdele.
Sakra.
V mém oboru musíte vědět, kdy odejít.
Ale některé případy vám to prostě nedovolí.
Dvě minuty na pásu, 20 minut na hambáči.
Fuj.
Chceš to udělat. Víš, že to chceš.
Hlavní třída.
Březová ulice.
Higginsova ulice.
Kobaltová ulice.
No jo.
Sakra.
Sakra, Malcolme. Vyděsil jsi mě.
- Co děláš v mým bytě? - Tohle je můj byt.
Tak proto to nekřupe.
- Víš, že máš rozbitý dveře? - Nevšimla jsem si.
Jsi sarkastická, aby sis udržela lidi od těla.
A stejně jsi pořád tady. Teď už běž sakra domů.
Promiňte, nejste Jessica Jonesová?
Jo.
Zkoušeli jsme volat.
Mám rozbitej telefon.
Ale jste Jessica Jonesová, soukromý detektiv?
Ano, jsem soukromý detektiv.
Jsem Barbara Shlottmanová, tohle je můj manžel, Bob.
Přiletěli jsme z Omahy najít naši nezvěstnou dceru.
Hope není nezvěstná. Jednou týdně nám volá.
Mohla by být v sektě.
Pojďte dál.
- Asi máte stržené panty. - To by nebylo poprvý.
KŘEHKÉ - ZACHÁZEJTE OPATRNĚ
Začněte od začátku.
Hope má univerzitní sportovní stipendium. Lehká atletika, kapitánka týmu.
Před měsícem nám zavolala, že si dává pauzu,
což se jí vůbec nepodobá.
Přestěhovala se ze svého bytu neznámo kam.
Když skončila v týmu, nasedli jsme do letadla.
Máte vodováhu? Pověsím to rovně.
Ona nemá vodováhu.
Šli jsme na policii.
Řekli, že nemají žádný důkaz trestného činu,
a někdo nám tam poradil, ať se obrátíme na vás.
Z policie vás poslali za mnou?
- Proč? Je to neobvyklé? - Vůbec.
Měla Hope někdy nějaké problémy?
Bože, ne. Vždy byla neuvěřitelně vzorná.
A co lepidlo?
Můžu to přilepit.
Přestaň s těmi zatracenými dveřmi, Bobe.
A nechat samotnou ženu bez zámku a dveří? Není to bezpečné.
To nebude fungovat.
Účtuju od hodiny, plus výdaje.
Přichystám běžnou smlouvu.
Shlottmanovi.
Bob, generální dodavatel staveb. Barbara, účetní.
Nejsou zámožní, ale poctiví.
Syn Owen.
Dcera Hope.
Atletika, atletika a zase atletika.
Ježíši, zase atletika.
Kamarádka.
Večer hraju, přijď.
Jo, určitě.
Bylo otevřeno.
Přestaň mě nahrávat.
Dělám experimentální časosběrný film o roce mého života, takže...
Strhující.
Našla jsem ho na Craigslistu.
Potřebovala jsem spolubydlícího. Díky moc, Hope.
Naštvala tě.
Vážně, dej pryč tu kameru, Coppolo.
Nemůžu, je to souvislý záběr. Žádný střih.
Hele, našla jsem střih.
Zničila jsi moje umění.
Vražda ze soucitu. Kde jsou věci Hope?
Řekla, ať to prodám a dám na nájem. Dostala jsem celých 98 dolarů.
Jednu krabici mám ještě ve skříni.
Přines to.
Dobře.
Není pohřešovaná. Jen se někam zašila s tím klukem.
- Je v tom kluk? - Jasně, že jo.
Jinak by tě nejlepší kámoška nevypekla.
Neřekla o něm svým rodičům.
Mluví jen o atletice.
Má tenhle kluk jméno? Práci?
Řekla mi akorát: „Je úžasný.“
To si myslela, že jí ho ukradnu?
Podívej, potkala kluka. Případ vyřešen.
Zapni to a přetáhnu ti trenky přes hlavu.
Máš to blbý.
Hej, honem. Pohněte se.
Kde je moje auto?
Za deset minut u mě.
Promiňte.
Říkám „promiňte“.
Kudy ke Chrysler Building?
Říká se tomu Google mapy, blbko.
Co to...?
Jak to děláš?
Jsi... jedna z nich.
Matko boží!
Víš, za vyrovnání tý žaloby zaplatíš míň než za ty nastřelený vlasy.
Nejsi normální.
Kvůli tobě mají lidi jako ty špatnou pověst.
Vezmi si tu obsílku, Spheerisi.
Ne. Jestli se mě jen dotkneš, řeknu o tobě všem.
Nebudeš se mít kde schovat.
Vypadám, jako že se schovávám? Ne.
A víš proč?
Nikdo to nechce vědět.
Chtějí se cítit bezpečně.
Řeknou, že jsi blázen, než by uvěřili, že zvednu auto
nebo že laserovýma očima roztavím vnitřnosti
a nezanechám žádnou stopu.
Pane Gregory Spheerisi, byl jste předvolán k soudu.
„Laserový oči“. Blbec.
Březová ulice.
Higginsova ulice.
Kobaltová ulice.
Voláš zpátky takhle v noci, aby ti to nikdo nezvedl.
Tys to zvedla.
Dostala jsem tvou zprávu.
Tak vypiš šek.
Taky mi volal Spheerisův právník.
Spheeris tvrdí, že jsi, cituji:
„Zvedla auto nad hlavu a vyhrožovala mu svýma laserovýma očima.“
Trapný.
- Vyhrožovala jsi mu? - Jo, svýma laserovýma očima.
A on těm blbostem věřil.
Mohla jsem říct, že moje ruce jsou mixéry.
Na vlastnění strip klubu se zjevně nedělají IQ testy.
Lidi teď uvěří jakýkoli kravině.
Pokud mi chceš říkat, jak jsem nestálá, tak nemám náladu.
Ne.
Ne, zní to velmi promyšleně.
Škoda, že jsem tam nebyla.
To byl kompliment?
Upozorním mzdové.
Díky za pokec.
Mohla bys to pít ze skleničky.
Tahle whiskey není do skleničky dost dobrá.
Jo? Vevnitř mám lepší zboží.
Vídám tě tu, ale nikdy nejdeš dál.
Kupuju velká balení.
Je dámský večer. Zavedl jsem ho.
Ne, není.
Teď už jo.
Proč?
Jsi zdejší, jsi sexy, piješ sama. To přiláká zákazníky.
Ale nedělej mi žádný laskavosti.
Mizím, šéfe.
- Chovej se slušně, Royi. - Proč s tím teď začínat?
Poslední objednávky.
Pořád je dámský večer?
Chci dvojitou.
Dost piješ na tak malou ženu.
Moc mě nezvou na druhý rande.
Jak dlouho tohle děláš?
Nějakou chvíli.
Jsi odsud? Máš tu rodinu? Přátele?
Mám štamgasty.
Těžký den v kanceláři?
Všechny jsou těžký.
Táta vždycky říkal:
„Když tě nebaví práce, najdi si jinou.“
To jsem udělala. Mám novou práci.
Jo? A v čem děláš?
Jasný.
- Ty jen pokládáš otázky. - Pořád nemám odpovědi.
Dámy mají přednost.
Soukromý očko?
Jen si snažím vydělat. Chlast stojí peníze. Obvykle.
- Jsou lepší způsoby. - To je jediný, v čem jsem dobrá.
Jak dobrá?
- Přirozený talent. - Jo?
Tak co jsi vypátrala?
No, můžu říct, že vzhledem k těm zbytkům na baru
měl před čtyřmi lety chlápek jménem Horace kuřecí křidýlka.
Jmenoval se Melvin.
Postávám v temných uličkám a fotím lidi, jak si to rozdávají.
Až na to, že mě sleduješ jak ostříž, co jsi tady.
Síla zvyku.
Nebo je to tvůj styl flirtování.
Já neflirtuju.
Ale ty jo.
Ne pro zábavu. Má to důvod.
Aby zákazníci víc pili. Dali větší dýško.
Co máš dál, Sherlocku?
Tak jo.
Ožrala ti polije košili, poblije ti botu a tobě to nevadí.
Ale když něco rozbije nebo poškrábe? Odskáče to.
Nikdy jsem neviděla tak čistou putyku.
Protože tobě na ní záleží.
Víc než na čemkoli.
Nebo na komkoli.
Něco jsi tu prožil.
Vzpomínky.
Něco osobního...
ale soukromého. Takže žádné fotky ani věci.
Ale máš taky rád ženský.
Aspoň na chvíli.
A ony mají rády tebe.
Tohle mi zní jako flirtování.
Tak znovu, já neflirtuju. Jen říkám, co chci.
A co chceš?
- Promiň. - To je dobrý. Mě nerozbiješ.
Já myslím, že jo.
Takhle.
Nezlob se.
Neudělalas to pořádně.
Neudělalas to pořádně, takže je to tvoje vina.
Jo, fakt?
Debilové!
Detektivní kancelář Alias.
Tady Barb Shlottmanová, matka Hope.
Ano. Zdravím, já jsem zrovna...
Co se děje? Zníte divně. Jde o Hope?
Ne, jen jsem na tom dělala dlouho do noci.
Hope párkrát použila svou kreditní kartu.
Nikdy ji nepoužívá.
Má ji pro případ nouze. Vychovali jsme ji ke skromnosti.
Takže se nezmiňovala o nákupu něčeho speciálního?
Ne. Proč? Co koupila?
Nic neobvyklého.
Hope se může přetrhnout, aby udělala příteli radost.
Buď je bláznivě zamilovaná, nebo na ni hraje habaďůru.
Což znamená v podstatě to samé.
TRISH TALK NA WNEX JEDNIČKA NEW YORKU MEZI TALK SHOW RÁDII
Ne.
To ne.
Promiňte, ještě nemáme otevřeno.
- Nebývalo tady Il Rosso? - Ano. Niku otevřelo před osmi měsíci.
Mohu vám udělat rezervaci?
Viděl jste tuhle dívku?
Mohu vědět proč?
Jsem soukromé očko.
- Nechci další problémy. - Další?
Takže tu byla?
Minulé úterý.
Byla sama?
- Zavolám vám vedoucího. - Vyklopte to.
Její společník chtěl konkrétní stůl vzadu.
Už tam seděl jiný pár.
Nevím, na co jsem myslel, ale řekl jsem jim, aby odešli.
To není možné.
Nemožné je, že mu someliér dal zdarma láhev za 500 dolarů.
A když si objednal svoje oblíbené jídlo z Il Rosso,
náš šéfkuchař ten recept opravdu sehnal od bývalého šéfkuchaře z Il Rosso.
Na naše výročí.
- Pochutnáš si. - Pochutnám si.
Tak úsměv.
Nechápu, proč šel do asijské restaurace,
- když chtěl italské těstoviny amatric... - Amatriciana.
Vy ho znáte?
Nevrátí se, že ne?
Madam?
Březová ulice. Higginsova ulice...
Sakra.
Slečno Jonesová. Co se děje?
Kdo vám dal moje jméno? Který policista vám o mně řekl?
- Co se děje? Jde o Hope? - Je v pořádku?
Víte, jak se ten policajt jmenoval?
Nebyl to policista.
Říkali jste, že někdo na stanici...
- On vyplňoval stížnost. - Nebo platil pokutu. Co na tom záleží?
Co říkal?
Říkal, že zaslechl náš rozhovor se seržantem ohledně Hope
a ať zajdeme za vámi.
Měl příjemný akcent, britský.
Zabalte si.
Vraťte se domů.
- Vypadněte odsud. - Co? Proč? Kdo je ten chlap?
- Má naši dceru? - Nikomu neotvírejte, jeďte.
Najdete ji?
Potřebuju letenku na příští let do Hong Kongu.
Ten bude za tři hodiny.
To beru.
Skvěle. Potřebuji údaje vaší kreditní karty.
Dobře, je to MasterCard.
Číslo je 5-2-7-4-9-3-3-2-0-6-8.
Hope Shlottmanová, dvě T.
Promiňte, karta byla zamítnuta.
Sakra.
Dobře. Můžete mi tu letenku rezervovat?
To my neděláme.
Dobře.
Ano?
Potřebuju peníze za Spheerise.
Pár dní to trvá. To víš.
Tak potřebuju půjčku.
To nedělám. Požádej nějakého přítele.
Nemám žádný přátele.
Jaké překvapení.
Jessico?
Tady jsi. Čekala jsem dole.
Měly bychom jít. Přijdeme pozdě.
A čí je to asi vina?
- Vypadáš hrozně. - Potřebuju peníze.
Můžu ti dát svou telku.
Díky, Malcolme. Nech si ji.
- Ukradl jsem ji. - To mi došlo.
Aspoň Albrightovou zkusme.
Posluchače lifestylového pořadu politika nezajímá.
- Zajímá. - Dobře, ale mě ne.
Chci poznat Madeleine.
Já zase Channinga Tatuma, ale nikdy jsem ho nezkoušel zvát.
Ano, zkoušel. Řekl ne.
Promiň, Zacku, je pozdě a...
Jo, probereme to zítra ve studiu.
Děkuju.
Pojď.
- Díky, Zacku. - Jo. Paráda.
Ahoj, lidi.
Mohlas jít dveřmi.
Nebyla jsem si jistá, že otevřeš. Je to důležitý.
Musí být.
Jde o...
jeden případ.
Jasně.
Je z tebe soukromý očko.
Ty jsi vyzvídala?
Ujišťovala jsem se, že nejsi mrtvá, když ses už neozvala.
Potřebuju peníze.
Ani nevím, co říct.
- Je to důležitý. - Vím.
Ale už měsíce jsem o tobě neslyšela, vlastně je to šest měsíců...
- Potřebovala jsem prostor. - Odřízlas mě.
A teď se ukážeš a chceš peníze?
Byl to blbej nápad.
Ne, mluv. Řekni mi, co je sakra tak důležitýho.
Je zpátky.
Už je to rok, Jess.
Viděla jsi ho zemřít.
Vidělas jeho úmrtní list. To ta tvoje posttraumatická porucha.
Žádná posttraumatická porucha.
Pořád máš noční můry?
Vrací se ti to?
Potřebuješ toho terapeuta.
- A odříkávat jména ulic kolem domova? - Prokázaná metoda.
Dvě stě babek za „Březová, Kobaltová, Zasraná“.
- Víš, že bych to zaplatila. - Ježíši Kriste, Trish.
On je zpátky.
Poslal ke mně klienty, jeden pár z Omahy.
Má jejich dceru.
Proč ji?
- Má dar? - Leda nadání v atletice.
Nic dalšího nevím.
Ale pamatuješ, jak jsem ti říkala o tom jeho slavení měsíčního výročí?
A teď, měsíc po tom, co sebral Hope,
zařizuje...
prádlo, dárek, tu restauraci.
Ten hotel?
Zavolám policii.
Nic nezmůžou, Trish.
Víš, co on dokáže.
Víš, k čemu mě donutil.
Takže mizíš.
Jo, to teda mizím.
Jestli se mě zase zmocní...
Trish...
Jestli s ním necháš tu dívku...
Co po mně chceš? Co mám asi tak dělat?
- Přijdeme na to, jak tě ochránit. - My? Jde po mně, ne po tobě.
Já vím.
Nevíš.
Vím, že jsi mnohem lépe vybavená,
abys toho netvora zvládla než nějaká chudák holka z Omahy.
Pořád jsi ta, která se snažila něco udělat.
Snažila se a zklamala.
Tohle to odstartovalo.
Nikdy jsem nebyla hrdinka, kterou sis přála.
Jdu pro peníze.
Kde je naše dcera? Co se děje? Prosím.
Prosím, řekněte mi, kde je moje dítě.
Zastavte mi na rohu 59. a Páté ulice.
Slečno Jonesová?
Myslel jsem si, že jste to vy. Vítejte zpět.
Opět se u nás ubytujete?
Chyběl jsem ti?
Je tady?
Je Kilgrave tady?
Ne.
Jak dlouho? Kdy odešel?
Před pěti hodinami a 21 minutami.
Musím tě dostat pryč.
- Pojď. Obleč se. - Já nemůžu.
- Slečno Jonesová? - Našla jsem Hope.
To je můj táta?
Musíte ji vzít, co nejdál to půjde.
Odhlaste se z hotelu a běžte do mé kanceláře.
Nerozumím.
Prosím, bože, co se děje?
Prostě to udělejte. Potkáme se tam.
Pojď, jdeme.
Nemůžu.
Řekl ti, aby ses nehýbala.
Počůrala jsem postel.
Dobře.
- No tak. Hope! - Ne, já nemůžu.
- No tak. - Ne!
- Dělej. - Ne!
Ne!
- Nemůžu odejít. - Nechci ti ublížit.
Já nemůžu!
Nech mě být! Nemůžu odejít.
- Ano, můžeš. - Já nemůžu odejít!
- Pojď! - Nemůžu!
Já nemůžu...
Ne! Ne!
Polož mě!
Ne!
Ne, nemůžu odejít!
Nemůžu! Nemůžu!
Ne! Nech mě!
Ne!
Nemůžu...
Jeho moc, ať je to cokoli,
vyprchá.
Ale chce to čas a vzdálenost, takže my obě odsud odcházíme.
Přiměl mě...
dělat věci...
které jsem nechtěla dělat, ale...
zároveň jsem chtěla.
V jaké ulici jsi jako malá bydlela?
Jak se jmenovala?
Vybav si tu ceduli.
Harrisonova.
Harrisonova ulice.
A vedle ní byla jaká?
Florencova.
Poslouchej mě.
Nic z toho není tvoje vina.
To nevíš.
Vím.
Dobře?
Já vím.
Chci, abys to řekla.
„Nic z toho není moje vina.“
Řekni mi to.
Není to moje...
Není...
Není to moje vina.
To bylo dobrý.
- Moje holčičko. - Díky bohu. Díky bohu.
- Není to moje vina. - Já vím, miláčku.
Bude v pořádku.
Jen ji držte od toho muže, co ji unesl.
- Unesl? - On...
uprchnul.
Teď je vaše jediná starost naložit Hope do auta,
jet na západ a nezastavit až do Omahy.
Bereme naši holčičku domů. Děkujeme.
- Děkujeme. - To nic.
Zachránilas mi život.
Běžte.
Jdu hned za vámi.
Ne! Hope!
Úsměv.
Mami!
Ne!
Pomoc!
Poznání reality vás nutí se rozhodnout.
Kam to bude?
Buď...
to nepřijmete.
Nebo...
s tím něco uděláte.
Překlad titulků: Zuzana Zámečníková