Patru generații de Furii au înfruntat războaie, masacre și trădări.
Niciuna nu a avut de înfruntat provocările mele.
Când Driss a fugit după atacul bandei Damocles,
avea un avantaj, o armată
și un plan de a ataca mina,
trenul Olimpului,
cel ascuns, blindat și extrem de sigur.
Eu și Lyna am fost în întârziere.
A trebuit să sărim în el aflat în mers. Driss era deja în față.
Ce voia?
Să obțină aurul, tablourile și secretele Olimpului,
dar cel mai mult voia centrul de date din celălalt capăt al trenului,
un program conectat la toate serviciile poliției,
la toate camerele și la toate smartphone-urile.
E un program care îți permite să găsești pe oricine.
Cu el, Driss o poate găsi pe mama ta,
iar dacă o va găsi pe Kahina, o va ucide.
Nu, ne vom urca în tren,
iar noi două îl vom opri.
Știu că nu mai aveți încredere în mine
și că vă doriți doar să-mi trageți un glonț în cap,
dar sunteți și nerăbdători să aflați câtă avere v-a rămas,
ce am putut salva din mină.
Așa că va trebui să mă asculți până la capăt,
iar apoi puteți hotărî
dacă mai sunt Furia dvs.
și ce veți face cu mine.
FURII
E rece. N-au avut timp să tragă.
- I-a luat prin surprindere? - Nu bănuiau.
Nimeni nu atacase mina. E prea riscant.
Accesul la servere!
Schimbă parola în fiecare zi. Ne-ar putea lua ore s-o spargem.
Nu dispui de atât!
Cine e mai rapid decât el?
La treabă!
Contați pe oamenii dvs. ? A fost o eroare de calcul.
Trenul blindat și oamenii supraantrenați nu v-ar putea proteja. Doar eu o pot face.
În acel moment, știam doar că oamenii lui Driss…
Vor fi mulți și vor împușca mortal. Atacă serios!
Trage până îl găsim pe Driss!
A trebuit să fim iuți. Eram prea în urmă. Erau prea multe mașini.
Fratele meu n-a fost niciodată răbdător și își atinge mereu obiectivele.
Urma să vă golească serverele așa cum vă golea seiful.
Geantă după geantă, metodic, vă lua milioanele.
Băieți?
Gata! Mă enervează!
Băieți, răspundeți!
Recepționați?
Auzim, dar nu vedem, șefa!
Aparatele necesită delicatețe și dexteritate.
- Hai! - Stai!
Funcționează!
Golesc complet mina!
Se repetă la orice oprire în stație.
Cum vei liniști Olimpul, dacă nu mai e nimic?
Bravo! Readucându-l pe Driss, tot nu ne-am salva.
Ne trebuie dovezi prețioase.
Ne vom ocupa de Driss. Aflați unde ține tot!
Bine. Fie! Care e următoarea stație?
- E… acolo. - Doar nu vorbești serios!
Nu eu conduc trenul ăla nenorocit!
De ce ești așa de irascibil azi?
Ți-e teamă să nu te omoare?
Măcar o să fiu cu tine!
Pentru ea îmi fac griji.
Hai!
Nu avea de ce să-și facă griji.
Eram noi două contra unei armate.
Era o zi obișnuită pentru Furii.
Lyna!
La trei, pornim!
Unu!
Doi!
Trei!
Încearcă să nu mori! Mai avem trei vagoane.
Băieți, încă trăim! Ce mai faceți?
I-ați localizat pe tipii lui Driss? Scot aurul în genți de voiaj.
Suntem aici, dar sunt genți peste tot. De unde să-i știm oamenii?
Trebuia să-mi aduc detectorul de metale.
Selma, nu ne descurcăm așa. Trebuie să urmăm o pistă.
Driss nu le ușurase nicicum munca
și i-a pus să iasă prin cele mai aglomerate gări pariziene.
S-au pierdut în mulțime.
Lynei i-a venit atunci o idee.
- Mi-ai pus aparat de urmărire pe mobil. - Poftim? N-aș face așa ceva!
Nu era o întrebare.
Să n-ai niciodată încredere în ea!
Acum ai o pistă de urmat.
Tipii mei i-au urmărit mobilul
ca să afle unde ascundeau ai lui Driss banii.
Bravo! Te-ai descurcat,
dar e doar începutul.
Respiră!
Relaxează-ți mușchii!
Ținem o ședință de yoga acum?
E benefică oricând.
Am învățat asta de la mama.
O să-ți zic ceva.
Inspiră!
Expiră!
Era un tip care ataca Olimpul.
A comis un măcel.
Inspiră!
Expiră!
Eu și mama l-am urmărit și l-am găsit.
Inspiră!
Expiră!
Fiind tânără, ea nu mă credea pregătită.
M-a rugat s-o aștept cât se ocupă de el.
Am așteptat.
A durat ceva,
iar apoi am auzit un țipăt.
Era vocea mamei.
Am intrat repede.
Era căzută. A sângerat până a murit.
Eram șocată. Nu-l vedeam pe tip.
M-a înjunghiat de patru ori până am reușit să scap.
Era înalt, puternic, rapid și meticulos.
Adrenalina îmi încingea creierul.
Eram furioasă.
Tot loveam cu pumnii, dar nu nimeream.
Și cum ai ieșit?
De departe,
de foarte departe,
am auzit vocea mamei.
Știi ce mi-a zis?
„Respiră!”
Am respirat,
m-am potolit, m-am oprit,
am privit și am văzut deschizătura.
Din acel moment, eu am impus ritmul.
Am făcut-o respirând. Ăsta e secretul.
Respiri și alegi.
Namaste, idiotule!
Durează prea mult!
E în regulă! Am reușit!
Kahina N'Soumer. Vreau să știu unde e.
Nu e un motor de căutare în care introduceți un nume.
Voi găsi o modalitate.
- Gata! Sunt prea mulți. - Continuă și improvizează!
Aia n-are ce căuta acolo.
Driss a pus bomba în tren?
Când nu mai voia o jucărie, prefera s-o strice decât s-o dea.
Gata cu trenurile! Gata cu banii!
- Gata cu secretele! - Gata cu Olimpul, cu Furia, cu cheful!
Ce facem?
Ce fac eu? Tu nu te opri! Găsește-ți tatăl!
O dezamorsezi? Cu mâinile tremurânde?
Te pricepi?
Încerc, ca să nu explodeze trenul într-o stație.
Ce nemernic!
Dă-mi telefonul!
- Dacă ratezi, limităm victimele. - Așa e, șefa!
Nu reușeam singure.
Aveam nevoie de cei mai buni, dar eram terminate în lumea interlopă.
A trebuit să ne descurcăm cu ei. Da, cu cei doi:
cu un asasin și cu un copoi traumatizat.
SPITAL
PUȚIN MAI DEVREME
Dle comisar!
Ești Elie, nu?
- Erați cu Keïta în timpul atacului? - Trebuie să vorbim. E important.
- Acolo s-a întâmplat ceva… - Teribil! Știu.
Nu înțelegeți. Eu am…
E prima dată când cineva vizat a venit de bunăvoie
și, sincer, e plăcut.
Nu-ți face griji! Cu asta, nu vei suferi.
Când ne-am despărțit ultima dată…
nu credeam că te vei putea abține să nu ne torni colegilor tăi.
Nu e vina ta.
În ziua în care ne dădeau boașele, nu toți eram…
Pascal, trebuie să suni…
- Alo! - Orso?
Unde ești?
Lyna?
Când dezamorsam bomba, iar Lyna mergea după tată,
urma îndepărtarea trenului de Paris.
- Trebuia să-mi fi prevenit colegii. - Cum?
Zicând: „Șefu'! E Furia, legenda urbană. E mătușa iubitei mele.
Adică, a fostei.
E într-un tren-fantomă sub Paris.
Are lingouri de aur și explozibil cât că ajungă Mona Lisa pe Marte. ”
Acum te gândești că idiotul de mine are dreptate, nu?
Bine, dar facem ca mine.
- Îi lăsăm să ne bată și ne scuzăm? - I-ai elimina pe toți. Apoi?
Știi să deviezi un tren?
Te descurci cu macazul?
- Acum te gândești… - Bine. Fie! Facem ca tine!
Mulțumesc!
CĂTRE: SELMA SUNTEM AICI
Spune!
- Deschideți! - E poliția!
Lyna, e bine. Se ocupă iubiții tăi.
Cum te descurci?
Ce-i asta? Nu mi-ai zis că aici e o aripă a Louvre-ului.
Da, încearcă măcar o dată să nu spargi tot!
N-aș face asta!
Aveți aprobare?
Iată aprobarea mea!
Aici gestionăm zilnic 1.500 de metrouri în tot Parisul.
Doar ștabii pot intra,
nu nimicurile.
Prostănacule, îți trebuie aprobarea prefectului!
- M-a făcut prost? - Nu, a zis „prostănac”.
Dă-ne voie! O să iasă prost.
Clic-Clac, vii puțin, te rog?
Facem ca tine.
Șefu' a zis să nu distrugem nimic. Altfel, ne distruge el.
Inspiră!
Expiră!
E un tren-fantomă, băieți!
Nu apare nicăieri!
Ce fac? Ghicesc? Știți unde să vă uitați, fiindcă…
Lasă întrebările, vino cu soluții!
Da, dar Clic-Clac e inginerul specializat
în logistică de rutare preferențială în oraș, nu eu.
Ce e?
Clic-Clac n-a murit. Am făcut ce ai zis.
Bine, n-o să mai meargă imediat, dar…
Amicul tău chiar o să păcănească. Pricepi?
Cu cârjele! Clic-clac!
Nu?
Unde e trenul ăsta nenorocit?
O dezamorsezi? Cu mâinile tremurânde?
Ești terminată, Selma!
Ce-i aia?
Lasă!
Știi ce faci?
Sper.
Poate ar trebui să te grăbești…
Selma zice că trebuie să ne grăbim.
E super urgent și nu vrem s-o enervăm.
- A zis asta? - Nu, am zis ceva mult mai rău
și le-am trimis locul nostru.
Poftim!
Iată! Ai vrut un tren-fantomă, ai coordonate în timp real. Bine?
- Da, e în regulă. - Hai!
E bine? L-ai găsit?
Da, nu-l scap din ochi.
E eroarea din sistemul nostru! Așa apare câteodată.
N-am înțeles motivul.
Stai să audă colegii mei!
Nu trebuie să știe.
- Trebuie să-l scoatem din Paris. - Nu avem timp.
Stai! Ce-i aia?
E o stație dezafectată.
- Direcționează trenul într-acolo! - Bine.
Sincer, n-aș fi avut încredere în ei, dar băieții și-au făcut treaba.
Trenul a fost oprit.
Te-ai descurcat singură, fiind în întârziere și neînarmată.
Și tu ești singur.
Serios?
Știți ce se întâmplă când arde un centru de date?
Nu poți arunca apă pe servere.
Ca să stingi focul, trebuie să aspiri tot oxigenul din cameră.
Hai!
Respirăm adânc.
Namaste, idioților!
Nu există oxigen.
Am instruit-o bine. Am învățat-o mai ales să observe atent.
Știa unde sunt conductele de oxigen.
Știa și că nu avea timp să șovăie.
În hipoxie, creierul se oprește în câteva secunde.
O durere cumplită îți străbate trupul.
Mai faci vreo doi pași.
Apoi creierul cedează în sfârșit și cazi.
Mori.
Lyna!
- Te simți bine? - A plecat.
Am ajuns prea târziu.
Încă îl poți prinde. Fugi!
Driss!
Nu mă obliga să te omor!
Fir-ar!
Selma a reușit să dezamorseze bomba.
Mă bucuram prea devreme.
Driss îmi lăsase o surpriză:
pe 15 dintre ei, puternici și bine înarmați.
Urăsc surprizele!
Când era mic,
iar mama noastră țipa la el,
Driss avea obiceiul să dispară.
Ea nu știa unde mergea el,
iar asta o înnebunea.
Fratele meu chiar era înzestrat,
dar nu ca mine.
Când mergea să-și găsească liniștea, știam unde e.
Stai la soare?
Ești de neoprit.
Iar tu ești pierdut.
Bine, băieți!
Să vă explic!
Putem acționa în două moduri: unul dificil…
De fapt, e doar unul.
Nu știi să numeri, uriașule! Tu ești singur. Noi suntem mulți.
Așa e!
Aritmetica îmi dă dureri de cap.
Nu are nimic poetic.
Da. Apropo, dlor!
Să cânte Jimmy!
Super!
Jimmy n-a rămas fără voce, nu?
Ai văzut? Am găsit un lubrifiant nou. Mi s-a părut că a sunat mai plăcut.
- Nu? - Așa e!
- Hai! - Scuze, dle!
Ți-ai pierdut oamenii și aurul. Gata!
Și acum?
L-am omorât.
N-a fost ușor, dar am făcut-o.
S-a zbătut. S-a opus, dar i-am întors fiecare lovitură.
Un glonț în ochi, un glonț în mână
și gata!
Credeam că vei opune rezistență și că va fi un ultim act de curaj.
S-au înșelat mereu în privința noastră.
Tu ai fost mereu visătoarea. Eu sunt pragmatic.
Știu când să lupt și când să mă bucur de cerul Parisului.
Lyna a tras în mine.
Nu îi stă în fire.
Ce i-ai zis?
Ori mori tu, ori moare mama ei.
Ai talentul de a ne face să uităm cât ne poți minți.
- Cineva trebuie să-și mânjească mâinile. - La cât de bine o faci, sigur îți place.
Îi minți pe toți de 25 de ani.
De atunci m-ai transformat în monstru…
dar tu ai găsit familia Kahinei.
Tu i-ai măcelărit.
Un copoi infiltrat printre interlopi s-a măritat cu fratele tău. Ai greșit.
Furia a trebuit să-și ascundă greșeala.
Mi-ai luat tot, Selma: viața, libertatea, chiar și adevărul.
Pe mine mai trebuia să mă elimini…
dar…
Ești frățiorul meu,
slăbiciunea mea.
Fiica mea țintește bine.
E o ucigașă, ca noi doi.
Nu trebuie să știe asta acum.
Nu e un talent care bucură lumea.
Nu vreau să aibă sângele meu pe mâini.
Trebuie să faci ce ți-a fost imposibil.
Fă-o acum!
Durează doar o secundă.
Mi-a luat 20 de ani.
Vreau să mă însoțești.
Hai!
Am acționat corect.
Ce ți-a zis înainte…
Nimic.
- O să tot minți? - Nu-mi pasă dacă mă crezi sau nu.
Mama ta e în siguranță.
- O s-o găsesc. - Singură?
- Fără mine și resursele mele? Imposibil! - Tu?
Dar acum ești un nimeni. Nașii au oferit bani pentru uciderea noastră.
Furia e terminată.
Îi pot face să se răzgândească. Nu vom fugi.
Dacă fugi, nu simți că trăiești.
Dacă trebuie să te desparți, să aranjezi, să atârni rufe ude, care știi cum sunt,
acum e momentul.
- E cam mult, nu? - Da, așa e.
- Prostuțule! - Vă despărțiserăți când ne-am culcat.
Mamă!
Regret că n-am venit să te văd.
Eram supărată pe tine și pe tata.
Dar te iubesc enorm.
Pleci?
Vii la mine și la mama ta. Pare că te desparți, nu?
Ce e de data asta?
La început, ar fi trebuit să vorbim.
Nu voiai. Eu nu ascultam.
Credeam că știu mai bine.
Tu nu te descurcai singură.
Am făcut tot ce am putut.
Știu.
Mă iubești, dar nu o putem ține așa.
Fir-ar! A doua oară trebuia să fie mai ușor.
Și eu mi-am luat rămas-bun până să vin să vă văd.
Vă cunosc prea bine.
Când v-a atacat, Driss le-a arătat tuturor cum sunteți.
Sunteți lacomi, sălbatici,
conduși de instinctele primare.
Cum v-ați simțit amenințați,
ați înșelat și ați trădat.
Ați pus în pericol echilibrul pe care îl construiserăm în atâția ani.
Ce faci?
Dar nu vă lăsați înșelați!
Fără Furia,
nu veți supraviețui.
Veți sfârși ruinați, ucigându-vă pentru firimiturile imperiului dvs. ,
dar vă puteți bucura.
Furia se află aici,
iar Olimpul stă în picioare datorită ei.
Olimpul are în frunte un nou stăpân.
Acela e Damocles.
Gândiți-vă bine înainte să răspundeți!
Pentru cine lucrați?
FURII
Subtitrarea: Monica Tarău