‫‫לפני אולימפוס השישה, ‬ ‫‫היו שבע משפחות פשע בפריז. ‬
‫‫- פריז 1928 -‬
‫‫- שמחה נצחית לאראגו! -‬
‫‫וביניהן הייתה מלחמה. ‬
‫‫יחי הזוג הטרי!‬
‫‫מבני משפחת אראגו, משפחתה של סלמה, ‬
‫‫פחדו באותה מידה שכיבדו אותם. ‬
‫‫עודף שמחה עלול להמטיר את זעם האלים עליך, ‬
‫‫ואת קנאתם של בני האדם. ‬
‫‫כל בני אראגו נידונו למוות, ‬ ‫‫ללא יוצא מן הכלל. ‬
‫‫גברים, נשים וילדים. ‬
‫‫פשע כה נורא שאילץ את הסנדקים להתאחד מחדש. ‬
‫‫האולימפוס נולד. ‬
‫‫ניצולת הטבח הייתה זכאית לדרוש נקמה. ‬
‫‫עין תחת עין. ‬
‫‫אבל יותר מדי דם חף מפשע נשפך. ‬
‫‫דריה אראגו, סבתא רבתא של סלמה, ‬
‫‫ויתרה על הנקמה שלה ועל מקומה באולימפוס. ‬
‫‫העולם התחתון היה זקוק‬ ‫‫למישהו שישמור על האיזון. ‬
‫‫מישהו עצמאי‬
‫‫שמסוגל להשיג צדק כלשהו. ‬
‫‫דריה הפכה לפוריה הראשונה. ‬
‫‫ומאז, האחריות עברה מאם לבתה. ‬
‫‫הפוריה נולדה מדם ועופרת, ‬
‫‫אבל הודות לה, ‬ ‫‫העולם התחתון לא היה במלחמה מאז. ‬
‫‫עד היום. ‬
‫‫- הפוריה -‬
‫‫מה זה? עושים מסיבה ולא מזמינים חברים?‬
‫‫לא מנומס להגיע בידיים ריקות. ‬ ‫‫אני זוכר שאימא שלי נהגה לומר, ‬
‫‫"כשאתה הולך לבית של מישהו, ‬ ‫‫תמיד תביא משהו. "‬
‫‫זה מנומס. ‬
‫‫אני לא אהרוג אף אחד. ‬ ‫‫-נהדר. תנסי לא לגרום לעצמך להיהרג. ‬
‫‫או לחברייך. ‬
‫‫את יודעת מה למדתי‬ ‫‫בפעם הראשונה שהרגתי מישהו?‬
‫‫כשאין לך ברירה וזה הוא או את, ‬
‫‫זה לא קשה כל כך. ‬
‫‫קשה להבין את זה. ‬
‫‫תלכי בסמוך לסיפון, אני אלך בסמוך לחרטום. ‬
‫‫יהיה בסדר, ילדה. ‬
‫‫קדימה!‬
‫‫זה יעבור. ‬
‫‫לא ראיתי… בלעדייך, הייתי…‬
‫‫אנחנו משפחה. אנחנו דואגות זו לזו. ‬
‫‫מה קרה?‬
‫‫תגידי לי את. ‬
‫‫פוריה רואה הכול וממלאה את החסר. ‬
‫‫אני לא פוריה. ‬ ‫‫-מה ראית?‬
‫‫אני לא יודעת. ‬
‫‫ראיתי דם, גופות. ‬
‫‫זה היה בלגן שלם. ‬
‫‫שימי את הרגש בצד ותפני מקום לשאר. ‬
‫‫הוא בא כדי לפתוח את הכספת. ‬
‫‫הוא חשב על הכול, חוץ ממך. ‬
‫‫הייתה לך מעט תחמושת, אז נאלצת לאלתר. ‬ ‫‫ידך הייתה על העליונה. ‬
‫‫מה קרה?‬
‫‫מה זה? זה נוירולוגי?‬
‫‫את מוכשרת, אך שואלת את השאלות הלא נכונות. ‬
‫‫אני במצב טוב מספיק‬ ‫‫כדי לחלץ אותך מההזיות האלה. ברור?‬
‫‫למה הוא השאיר אותך בחיים?‬
‫‫אני לא יודעת. ‬
‫‫הסנדקים יודעים שאת חולה?‬
‫‫אני עושה את העבודה. הם לא צריכים לדעת. ‬
‫‫יש כספת גנובה שאומרת אחרת. ‬
‫‫הם בטח כבר רוקנו אותה. ‬ ‫‫-לא עם מפתח חלקי. ‬
‫‫הצלחת לגנוב חלק?‬
‫‫מה אבא שלי החזיק בכספת הזאת‬ ‫‫שהיה שווה יותר מהמשפחה שלו?‬
‫‫את ספר הכתובים של השישה. ‬ ‫‫הנשק החזק ביותר של האולימפוס. ‬
‫‫הם שומרים אותו בכספת, ‬ ‫‫והם פותחים אותה כשהם כולם יחד. ‬
‫‫פעם בשנה, במהלך טקס הכתובים. ‬
‫‫בפנים מופיעים שמות האנשים‬ ‫‫שהם סיפקו להם שירותים. ‬
‫‫שירותים?‬
‫‫אנשים חשובים בדרגים גבוהים. ‬
‫‫הרשימה מגנה על האולימפוס, את מבינה?‬
‫‫אם היא תיחשף, מערכת שלמה תתפוצץ. ‬
‫‫ספר הכתובים הוא פצצה. ‬ ‫‫את מבינה למה מישהו ירצה לגנוב אותו?‬
‫‫כוח?‬
‫‫אבא שלי מעולם לא התעניין בכוח. ‬
‫‫השאלה היא מה הוא התכוון לעשות איתו. ‬
‫‫באמת אין לך מושג?‬ ‫‫-סלמה. ‬
‫‫אני יודעת. ‬ ‫‫-את חייבת לעשות משהו. ‬
‫‫האחרים לא יסלחו על איבוד הכתובים. ‬ ‫‫-אני אטפל בזה. תסמכו עליי. ‬
‫‫לסמוך? אחרי מה שקרה כאן?‬
‫‫אם הכספת לא תהיה שם‬ ‫‫מחר בערב לטקס הכתובים, ‬
‫‫אנחנו מתים. ‬
‫‫ותאמיני לי, אם יכניסו אותנו מתחת לאדמה, ‬
‫‫אנחנו נפנה מקום לך ולצוות שלך. ‬
‫‫לא היה אף אחד, לא היו שומרים. ‬
‫‫מי ראש האבטחה של משפחת טראן?‬
‫‫מונקלר. ‬
‫‫הוא אחראי על האבטחה חמש שנים. הוא מקצוען. ‬
‫‫התקשרתי אליך. איפה היית?‬
‫‫- לינה גראב -‬
‫‫הייתי צריך לטפל במשהו. ‬
‫‫זה הקו המוצפן של הסנדקים. ‬ ‫‫כשזה מצלצל, זה אף פעם לא טוב. ‬
‫‫מה זה?‬
‫‫לא, אל תדאג. זה לא הדם שלי. ‬
‫‫הכול בסדר. ‬
‫‫איך הילדה התמודדה?‬
‫‫היא הקיאה. ‬
‫‫אבל אחרי, לא תוך כדי. ‬
‫‫היא הצליחה יותר ממני במשימה הראשונה שלי. ‬
‫‫עלינו לפענח את מותו של דריוס. ‬ ‫‫הסנדקים חושבים שזו עבודה מבפנים. ‬
‫‫ייתכן שזה נכון. ‬ ‫‫-כן. ‬
‫‫המצב עלול לצאת משליטה. צריך להרגיע אותם. ‬
‫‫בואו נלך עכשיו. ‬
‫‫אני אטפל במונקלר. ‬
‫‫אני אקח את הילדה איתי. ‬
‫‫לא תצטרכי להתמודד עם מאמא יחד איתה. ‬
‫‫קדימה. בואי נלך. ‬
‫‫כן. אתה בטוח במידע שלך?‬
‫‫רחוב רפו?‬
‫‫טוב, תודה, מרקו. ‬
‫‫יש לך הרבה מודיעים כמו מרקו?‬
‫‫מי את חושבת שאנחנו?‬ ‫‫אין לנו מודיעים. אנחנו לא שוטרים. ‬
‫‫תביני משהו לגבי סלמה. ‬ ‫‫היא הצילה הרבה אנשים. ‬
‫‫אנשים כמו מרקו, איש הבוץ, וכמוני‬ ‫‫מוכנים לעזור לה. יש הרבה. ‬
‫‫הפגם היחיד הוא שהיא נותנת הזדמנויות‬ ‫‫לאנשים שלא מגיע להם. ‬
‫‫כמוך. ‬
‫‫מי את?‬
‫‫עבור מי את עובדת?‬ ‫‫-עבורך… עבורה. ‬
‫‫האידיוט שנלחם בנו שלח אותך, נכון?‬
‫‫אני לא מבינה. ‬
‫‫מה שמך?‬
‫‫מה?‬ ‫‫-איך קוראים לך, לעזאזל?‬
‫‫לינה. לינה גראב. ‬
‫‫את עובדת עליי? זאת לינה גראב. תראי. ‬
‫‫לינה גראב מתה. ‬
‫‫היא בקבר. ‬
‫‫לעזאזל. ‬
‫‫לא ידעת. ‬
‫‫מי את?‬
‫‫היא בדיוק הגיעה. ‬
‫‫אין תמונות שלי לפני 1999. ‬
‫‫אימא, תראי. ‬
‫‫זה כאילו לא הייתי קיימת לפני גיל חמש. ‬
‫‫למה?‬
‫‫תגידי משהו. ‬
‫‫אני לא יודעת. ‬
‫‫מה שלומך, מתוקה?‬
‫‫אני לא המתוקה שלך. אני הבת שלך. ‬
‫‫טוב…‬
‫‫למה אין תמונות שלי כתינוקת?‬
‫‫למה?‬
‫‫אימא, תסתכלי עליי. ‬
‫‫את יודעת. ‬
‫‫היכן שהוא, את יודעת. ‬
‫‫תעזרי לי. ‬
‫‫תראי. ‬
‫‫זאת את. ‬
‫‫זה אבא. ‬
‫‫וזאת אני. ‬
‫‫דריוס. ‬
‫‫אמיטיס. ‬
‫‫ולינה. ‬
‫‫לא, אימא. אני שם. ‬
‫‫לינה. ‬
‫‫לא, אני שם. ‬
‫‫שם. ‬
‫‫לינה. ‬ ‫‫-אני שם. ‬
‫‫שם!‬ ‫‫-לינה!‬
‫‫סליחה, אימא. סליחה. ‬
‫‫אימא, אני באמת…‬
‫‫אימא?‬
‫‫הוא בא לכאן בשבילך. ‬
‫‫למה הוא רצה להרוג אותך?‬
‫‫מה את יודעת?‬
‫‫לינה שלי. ‬
‫‫כן. ‬
‫‫כן, אימא. אני כאן. ‬
‫‫לינה שלי מתה. ‬
‫‫אבל האישה בשחור הביאה לנו מלאכית קטנה. ‬
‫‫חשבתי שזה ייגמר במרחץ דמים. ‬
‫‫יש לך קסם, בוס. הסנדקים יאכלו מכף היד שלך. ‬
‫‫כמו דגי פיראנה. ‬ ‫‫אם הם אוכלים לך מהיד, הם טועמים ממך. ‬
‫‫נקודה טובה. ‬
‫‫הדבר היחיד שהשגתי היה הפסקת אש. ‬
‫‫הבעיה עם הסנדקים היא הטבע שלהם. ‬
‫‫אם הם יגלו שהשותף של דריוס והג'לי‬ ‫‫גנב את הכספת, ‬
‫‫לא נוכל להימנע מפיצוץ. ‬
‫‫האיש במסכה היה האחראי מההתחלה. ‬
‫‫מה תעשי עם הכתובים?‬
‫‫חשבתי על זה. ‬
‫‫אתה חושב על דברים מסוכנים. ‬
‫‫לכן את מעסיקה אותי. ‬
‫‫הייתי קונה לעצמי יאכטה גדולה. ‬
‫‫יאכטת העץ הגדולה בעולם. ‬
‫‫והייתי בונה לך תא בפנים. ‬
‫‫תא בדמותך. ‬
‫‫הבעיה היא שדריוס גראב‬ ‫‫יכול היה לקנות מאות כאלה. ‬
‫‫בדיוק. מה נכנס בו?‬
‫‫לפעמים אנשים עושים‬ ‫‫דברים מטורפים בשביל האהבה. ‬
‫‫תנו לי לצאת!‬
‫‫מה זה, לעזאזל?‬
‫‫זה בגלל האיש ההוא. הוא לא מפסיק לצרוח. ‬
‫‫תנו לי לצאת!‬
‫‫הוא חושב שאני טיפש. ‬
‫‫הוא שיחק "אם אדבר, הוא יהרוג אותי". ‬ ‫‫-קלסי. ‬
‫‫אם לא תדבר, אני אהרוג אותך. ‬
‫‫לאחר מכן, הוא חווה נפילה קשה. ‬
‫‫כוח הכבידה משחרר לשונות. ‬ ‫‫-רק שהוא היה עקשן באופן מוזר. ‬
‫‫נזמין אותו אלינו. ‬
‫‫נראה אם נוכל לגרום לו להתעשת. ‬
‫‫אני חושב שסגרת על האצבעות שלו. ‬ ‫‫-זה לא היום שלו. ‬
‫‫היא הגיעה לפני חצי שעה. היא בחדר. ‬
‫‫לינה!‬
‫‫נו כבר. ‬
‫‫לא באת ברגל. ‬
‫‫לינה!‬
‫‫תעצרי, לעזאזל!‬
‫‫מה את עושה?‬ ‫‫-ואתה?‬
‫‫ביקשת מהאחיות של אימא שלי לפקח עליי?‬ ‫‫-לא. ‬
‫‫כן. ‬
‫‫אבל ממש הייתי צריך לראות אותך. ‬
‫‫לעזאזל. אנחנו, זה…‬ ‫‫-זו לא השאלה, לינה. אני יודע. ‬
‫‫מה זה?‬
‫‫זה לא קשור אליך. מה אתה רוצה?‬
‫‫אני יודע מה את עושה. ‬
‫‫אחרי אתמול בלילה, הבנתי הכול. ‬ ‫‫כל מה שאת מסתירה ממני. ‬
‫‫המשטרה אכזבה אותך. ‬
‫‫אני יודע למה את לא רוצה‬ ‫‫לחזור לחיים רגילים, ובטח לא עם שוטר. ‬
‫‫באת להגיד לי להפסיק?‬
‫‫אני אנהל את החקירה‬ ‫‫כדי לגלות מי הרג את אביך. ‬
‫‫או שתתעסק בעניינים שלך ותיתן לי לנשום. ‬
‫‫פשוט לנשום. ‬
‫‫זה דם?‬ ‫‫-מה?‬
‫‫אני לא יודעת. אנחנו בבית חולים. ‬
‫‫את צודקת. אני אתן לך לנשום. ‬
‫‫אל תתעסקי בזה, לינה. ‬
‫‫אחרת אני אכלא אותך. ברור?‬
‫‫זה ברור?‬
‫‫אני יודע, לא הייתי צריך לחקור את לינה. ‬
‫‫אנחנו באמצע מלחמה ואתה לא מציית לי?‬
‫‫יש לי תחושה רעה לגבי הילדה הזאת. ‬ ‫‫-לכן אני בוחנת אותה. ‬
‫‫אם היא תצליח, היא תזכה באמון שלך ובשלי. ‬
‫‫ואם היא תיכשל?‬
‫‫אם היא תיכשל…‬
‫‫שלום. ‬
‫‫מה נשמע?‬
‫‫שלחתי מישהו לאימא שלך. ‬
‫‫לנקות את הבלגן ולשמור עליה. ‬
‫‫טוב. ריככת אותו בשבילנו?‬ ‫‫-כן. הוא היה זקוק לזה. ‬
‫‫אז…‬
‫‫כמדומני, השאלה הייתה‬
‫‫למה לא היו שומרים אצל משפחת טראן. ‬
‫‫הוא הכריח אותי. ‬
‫‫האיש הזה משוגע. ‬
‫‫אף אחד לא מסרב לארווה. ‬
‫‫אפילו לא הוריו. ‬
‫‫מה, הבן של טראן?‬
‫‫אילו שטויות אתה מדבר?‬
‫‫ארווה עובד עבור מישהו. ‬
‫‫אני לא יודע מי. ‬
‫‫הבן של טראן. ‬
‫‫הוא עובד עבור האיש במסכה. ‬
‫‫זה לא טוב. ‬
‫‫למה שבנו של סנדק יגנוב את הכתובים?‬
‫‫כדי לזרז את הירושה שלו. ‬ ‫‫הוריו מעולם לא נתנו לו אחריות. ‬
‫‫הוא אפילו הקים עסק משלו. "משחקי מוות. "‬
‫‫יש לו מהמרים מקושרים בכל העולם. ‬
‫‫המשתתפים יכולים לזכות בגדול. ‬
‫‫לרוב, הם עוזבים עם כדור בראש. ‬
‫‫אם נרצה למצוא אותו ואת הכספת, ‬
‫‫עלינו לגלות איפה הוא מארגן‬ ‫‫את המשחקים הבאים שלו. ‬
‫‫ואת תשתתפי. ‬
‫‫"לינה, לכי לאימא. " "לינה, לכי לקרוון. "‬
‫‫"לינה, לכי לשחק עם חבורת מטורפים. "‬ ‫‫אני לא הכלבה שלך. לכי לשם בעצמך. ‬
‫‫אלא אם כן את לא מסוגלת. ‬
‫‫אין לך ברירה. ‬
‫‫את צודקת. אני כבר לא מסוגלת. ‬
‫‫אני עלולה להתפרק ברגע המכריע. ‬ ‫‫האתגרים גדולים מדי. ‬
‫‫אבל את טועה. יש לי ברירה. ‬
‫‫את הברירה שלי. ‬
‫‫יש לך את הכוח שכבר אין לי. ‬
‫‫בסדר. לכי. ‬
‫‫לכי לנוח. את צריכה את זה. ‬
‫‫שלום שכנה, מה שלומך?‬
‫‫את צריכה עזרה?‬
‫‫רגע. אל תזוזי. ‬
‫‫ברוכה הבאה הביתה. נכנסתי מהמרפסת. ‬
‫‫את מדממת. בואי. ‬
‫‫את לא עוזרת לי פה. ‬
‫‫זה כואב?‬
‫‫לא. ‬
‫‫הייתי אומר לך לחכות שזה יגליד, ‬ ‫‫אבל אין טעם. ‬
‫‫אין לי ברירה. ‬
‫‫ואל תגיד לי שתמיד יש ברירה. ‬
‫‫חשבתי שעשיתי את הדבר הנכון. ‬
‫‫שאקבל תשובות. ‬
‫‫ככל שאני מתקדמת, ‬ ‫‫כל מה שחשבתי על משפחתי ועל עצמי…‬
‫‫אני כבר לא יודעת כלום. ‬ ‫‫אני אפילו לא יודעת מי אני. ‬
‫‫את בחורה מדהימה. ‬
‫‫ומי אתה?‬
‫‫סליחה. ‬
‫‫עשיתי משהו רע?‬
‫‫בכל פעם שעשיתי שטות, ‬ ‫‫פחדתי שהאישה בשחור תמצא אותי. ‬
‫‫שכחתי את הסיפור הזה. ‬
‫‫- סלמה -‬
‫‫אנחנו יודעים איפה הוא ייפגש עם המשתתפים. ‬
‫‫תצפי שהוא יכסה לך את העיניים… את מקשיבה?‬
‫‫זו את?‬
‫‫אף פעם לא הצטיינת בציור. ‬
‫‫אז זו את. ‬
‫‫זו את. האישה בשחור בציורים שלי. ‬
‫‫מה הקטע, עקבת אחריי?‬
‫‫ריגלת אחריי?‬
‫‫שמרת עליי?‬
‫‫למה עקבת אחריי כשהייתי קטנה?‬
‫‫למה?‬
‫‫בגלל ש…‬
‫‫את אימא שלי?‬
‫‫הסתכלת עלינו?‬
‫‫אני לא אימא שלך. ‬
‫‫אבל אנחנו חולקות את אותו דם. ‬ ‫‫-מה?‬
‫‫מה זאת אומרת?‬
‫‫מה זה, לעזאזל?‬
‫‫יותר מדי שאלות, מעט מדי זמן. ‬
‫‫זה פה. תלכי. ‬
‫‫אחרת?‬
‫‫תצמידי אקדח לראש שלי?‬
‫‫תרביצי לי?‬
‫‫אם את נופלת לתוך אגם קפוא, ‬
‫‫הדבר היחיד שחשוב הוא להגיע לחוף, נכון?‬
‫‫את תשתתפי במשחקים של ארווה, ‬ ‫‫ואז תביאי אותו אליי. ‬
‫‫כי מעכשיו, ‬ ‫‫הדבר היחיד שחשוב מבחינתך הוא האמת. ‬
‫‫את תעשי הכול כדי לדעת. ‬
‫‫אפילו תצייתי לי אחרי שהורדתי לך את הרצועה. ‬
‫‫אל תבזבזי את זמני. ‬
‫‫אחר כך אספר לך הכול. ‬
‫‫יש פה מישהו?‬
‫‫מה זה?‬
‫‫אני אעזור לכם. ‬
‫‫באת להרביץ לי?‬
‫‫לא?‬
‫‫אז מה אתה רוצה?‬
‫‫את התיק של גראב. ‬
‫‫התיק של גראב. ‬
‫‫תקשיב, תקרא מה שאתה רוצה. ‬
‫‫תבדוק את זה מכל הכיוונים. ‬ ‫‫אתה תראה שאני לא משוגעת. ‬
‫‫גבירותיי ורבותיי, ברוכים הבאים!‬
‫‫תסלחו לי על המסע הסוער הזה. ‬
‫‫אבל כולכם יודעים שהקופה תהיה שווה את זה. ‬
‫‫החוקים פשוטים. ‬
‫‫זה מרוץ. ‬
‫‫הראשון שיגיע אליי יזכה בפרס. ‬
‫‫פשוט, נכון?‬
‫‫אל תתמהמהו. ‬ ‫‫תמצאו את הדרך הטובה ביותר. בלי מעצורים. ‬
‫‫יהיה רק מנצח אחד. אצלי לא חולקים. ‬
‫‫ולמי שייפצע, אין צורך לצרוח. ‬
‫‫אנחנו נחמדים. ‬
‫‫אנחנו נחסל אתכם. ‬
‫‫כמובן, שמרתי לכם כמה הפתעות. ‬
‫‫אין תהילה למזדנבים. רק קרסים וקליעים. ‬
‫‫פוריות סורקות הכול וממלאות את החסר. ‬
‫‫תשתמשי בזיכרון ההיקפי שלך. ‬
‫‫במה שאת זוכרת בלי להסתכל. ‬
‫‫ואם תהססי, תסמכי על החושים שלך. ‬
‫‫תעזרי לי. אני תקוע. ‬
‫‫אני מצטערת. ‬ ‫‫-לא!‬
‫‫אל תעזבי אותי!‬
‫‫כל הכבוד, כלבה. בחיים לא הייתי מהמר עלייך. ‬
‫‫איפה הכספת?‬
‫‫לכי תזדייני. ‬
‫‫איפה הכספת?‬
‫‫את לא תירי. ילדות קטנות כמוך…‬
‫‫תפסיקי, לעזאזל! תפסיקי!‬
‫‫תפסיקי. אני אספר לך הכול. ‬
‫‫תפסיקי. ‬
‫‫אני אספר לך הכול. ‬
‫‫יש לך בעיה, טראן?‬
‫‫אתה מזיע. ‬
‫‫זה בגלל המסיבה. כל הארגון הזה. ‬
‫‫זה גורם לאולקוס שלו להתפרץ. ‬
‫‫כל עוד זו לא הערמונית שלו. ‬
‫‫תחייך. ‬
‫‫זה אצלך?‬ ‫‫-אנחנו מטפלים בזה. ‬
‫‫אני כאן רק כדי לוודא‬ ‫‫שאף אחד לא יאבד את קור הרוח. ‬
‫‫היא צודקת. תחייך. ‬
‫‫מאמא. ‬
‫‫לראות את שמלת הכלה‬ ‫‫לפני החתונה זה מזל רע. ‬
‫‫גם לראות את הכספת לפני הטקס זה מזל רע. ‬
‫‫כשמישהו מסתיר ממני משהו, ‬ ‫‫מדגדג לי בבלוטות הטעם. ‬
‫‫זו תחושה מאוד לא נעימה. ‬
‫‫ולאבד מכבודך מול כולם זה נעים?‬
‫‫מה אם את טועה?‬
‫‫לכי לשחק במקום אחר, מאמא. ‬
‫‫זאת הילדה. ‬
‫‫צא החוצה. ‬
‫‫את צודקת, ילדה. ‬
‫‫הוא נתן לך את הכתובת הנכונה. ‬
‫‫מהר!‬
‫‫אנשיו של האיש במסכה היו כאן. ‬
‫‫לא היו להם רק אולרים. ‬
‫‫הוא לא יודע מי אחראי. ‬ ‫‫הוא לא ראה אותו בלי המסכה. ‬
‫‫איפה סלמה?‬
‫‫היא בטקס הכתובים, מונעת מהמצב להשתבש. ‬
‫‫הנה. ‬
‫‫לפני שנחזיר אותך להוריך היקרים, ‬
‫‫תספר לנו למה דריוס גראב‬ ‫‫עזר לגנוב את הכספת הזאת. ‬
‫‫שנתחיל שוב?‬ ‫‫-קדימה. ‬
‫‫לא, זה בסדר. הכול טוב. ‬
‫‫מעולם לא הייתי מסוגל לסבול אלימות פיזית. ‬
‫‫את הבת של דריוס?‬
‫‫למה הוא עשה את זה?‬
‫‫זה היה בשבילך, מותק. ‬
‫‫זה היה בשבילך. ‬
‫‫הוא רצה להעניק לך חיים חדשים הרחק מכאן. ‬
‫‫דריוס פחד שהאולימפוס יגייסו אותך. ‬
‫‫נראה שאת מיוחדת. ‬
‫‫זה נכון?‬
‫‫הוא היה עושה הכול כדי להציל אותך, ‬ ‫‫אפילו בוגד בהם. ‬
‫‫למעשה, כל זה…‬
‫‫כל זה קרה באשמתך. ‬
‫‫זו אשמתך שאבא שלך מת. ‬
‫‫זו אשמתה. ‬
‫‫תראי לנו. אנחנו לא מחכים לסנטה קלאוס. ‬ ‫‫אל תעצבני אותנו. ‬
‫‫מבט אחד ונחזור לשחק. ‬ ‫‫-לא באתי לשחק. ‬
‫‫תפתחי!‬
‫‫תוריד את הידיים המגעילות שלך‬ ‫‫מהקטיפה שלי, פהים. ‬
‫‫תפתחי את זה או שאשרוף‬ ‫‫את המקום המזוין שלך. הבנת?‬
‫‫סלמה, תגידי לי. ‬
‫‫שכחת איך לזהות יד מופסדת?‬
‫‫שם. ‬
‫‫איש לא ייראה אותך. ‬
‫‫תמשיך ללכת. ‬
‫‫תזרוק אותו לתא המטען. ‬ ‫‫הפוריה תחקור אותו אחר כך. ‬
‫‫תפסיק לבהות בי ככה. ‬
‫‫צאי החוצה. הבוס שלי מחפש אותך. ‬
‫‫פארק?‬
‫‫אתה עובד עבור פארק?‬
‫‫אני נשבע שלא אמרתי כלום. ‬
‫‫אני נשבע שלא אמרתי כלום. אני…‬
‫‫אל תהרוג אותי. ‬
‫‫תעשה חיים. ‬
‫‫בבקשה!‬
‫‫שקט!‬
‫‫הרשו לי להציג את לינה אראגו. ‬
‫‫האחיינית שלי. ‬
‫‫דם מדמי. ‬
‫‫הפוריה שלכם לעתיד. ‬
‫‫בראבו!‬
‫‫"הפוריה שלכם לעתיד. "‬
‫‫זה מוזר, נכון?‬
‫‫גם בשבילי. ‬
‫‫מי היו ההורים שלי?‬
‫‫אבא שלך היה אחי. ‬
‫‫קראו לו דריס. ‬
‫‫לאימך קראו קאהינה. ‬
‫‫הם היו מאוהבים מאוד. ‬
‫‫ואת הסבת להם הרבה אושר. ‬
‫‫הם…‬
‫‫בתאונה. ‬
‫‫הג'לי!‬
‫‫והכתובים? איפה הכתובים?‬
‫‫פאק. ‬
‫‫סלמה!‬
‫‫- פוריה -‬
‫‫אז הפוריה קיימת. ‬
‫‫אני אצטרך עזרה כדי לתפוס אותה. ‬
‫‫אתה עושה את זה למען לינה?‬
‫‫יש לך סיכוי לעצור את הפוריה‬ ‫‫לפני שהחברה שלך תעשה טעות גדולה. ‬
‫‫תרגום כתוביות: ג'ניה ליטבאק‬