Hvad er virkelighed?
Og findes der kun en af slagsen?
Eller sameksisterer flere virkeligheder?
For at forklare det, har Erwin Schrödinger
udviklet et ekstremt interessant tankeeksperiment.
Schrödingers kat.
En kat placeres i et aflukket stålrum
med en lillebitte smule radioaktivt stof,
en Geigertæller, en ampul med gift og en hammer.
Så snart et radioaktivt atom henfalder inde i stålrummet,
udløser Geigertælleren hammeren, der knuser ampullen med gift.
Katten er død.
Men på grund af kvanteteoriens bølgekarakteristik
er atomet både henfaldet og ikke henfaldet.
Indtil vores observation tvinger det ind i en definitiv tilstand.
Indtil det øjeblik vi kigger efter, ved vi ikke,
om katten er død eller levende.
Den eksisterer i to sammenfaldende tilstande.
Egenskaberne død
eller i live eksisterer derfor simultant i mikrokosmos.
Men hvad nu hvis den simultane eksistens af liv og død
også gjaldt for den makrokosmiske verden?
Jeg gør det godt igen.
Kunne de to forskellige virkeligheder potentielt eksistere side om side?
Kunne det lykkes os at spalte tiden
og lade den gå i to modsatte retninger?
Og dermed lade katten
eksistere simultant i begge tilstande, død og levende?
Og i givet fald,
hvor mange forskellige virkeligheder...
...kunne så eksistere side om side?
Martha!
Vent!
Du må ikke gå derind.
Bartosz?
-Hvad laver du her? -Adam og de andre løj for dig.
Han vil ikke hjælpe dig. Han vil dræbe dig i fremtiden.
Han vil ikke forhindre apokalypsen.
Alle kommer til at dø. Ikke på grund af dig, men på grund af ham.
Jeg ved, hvad oprindelsen er. Og hvordan det hele hænger sammen.
Kom nu.
Jeg kan vise dig det. Du må stole på mig.
EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
I MELLEMTIDEN
Det er svært for mennesket at acceptere døden.
FAMILIEN TANNHAUS
Vi klamrer os til ting, der for længst er forgangne.
Vi længes forgæves efter en måde at skrue tiden tilbage på.
En måde at omgå døden på.
Men hvis tiden er relativ,
og intet virkelig nogensinde er forgangent,
og den simultane overlapning af forskellige virkeligheder er mulig,
burde det så ikke også være muligt
at bringe noget tilbage, som man for længst troede var dødt,
og skabe en ny virkelighed, hvor det, der er dødt, lever igen?
Hvis vores liv defineres som det,
der ligger mellem fødsel og død,
så eksisterer det der i uendelige versioner.
Kunne det lykkes os at overliste døden
ved at finde en måde, hvormed livet kan bringes tilbage?
Der, i mellemtiden.
TIL CHARLOTTE
Fortæl mig om paradis.
Paradiset...
...er frit
for smerte og lidelse.
Alt det, vi nogensinde har gjort...
...er glemt der.
Hver eneste smerte...
...vi nogensinde har følt...
...er udvisket.
Og...
...alle de døde...
...lever.
Adam vil holde sit løfte.
Passagen vil åbne sig.
Hvad vil du?
Du har længe lovet os, at der findes en vej ud herfra.
At vi kan forhindre apokalypsen.
Men du ved stadig ikke, hvordan portalen fungerer.
Den skal nok fungere.
Jeg så den fungere.
I fremtiden.
Og hvad så?
Hvornår vil du fortælle os sandheden? Du vil ikke tilbage.
Du vil slet ikke forhindre apokalypsen.
Det her er større end os.
Større end apokalypsen.
Fungerer portalen, kan den bruges til at finde oprindelsen.
Det øjeblik, der udløste alt det her.
Og når vi har fundet den, tilintetgør vi den. Med alt det der opstår fra den.
Det er paradiset.
Paradiset?
Vi har været fanget her i to år.
To forbandede år!
Jeg vil ikke have dit skide paradis. Jeg vil bare væk herfra.
Hallo?
Jeg... Jeg ville ikke forskrække dig.
Holder regnen aldrig op?
Jeg er... Silja.
Bartosz.
Vi kan starte nye eksperimenter i morgen.
Jeg ved, at vi har prøvet længe, men det skal nok virke.
Jonas.
Du må ikke miste håbet.
Jeg kan ikke mere.
Hvad laver du her?
-Følger du efter mig? -Du lovede mig noget.
Adam lovede mig noget.
Du sagde, at apokalypsen måtte finde sted.
Så vi kunne blive reddet. Så vi alle sammen kunne blive reddet.
Du kan ikke dø.
Du kan ikke tage dit eget liv. For dit ældre jeg findes allerede.
Tiden tillader det ikke.
Ligegyldig hvad du prøver...
...vil noget...
...eller nogen...
...altid forhindre dig i at gøre det.
Elisabeth og jeg,
vi fandt passagen.
Du skal holde dit løfte.
Den vil åbne sig igen.
Og da vil du...
Da vil Adam...
...lede os til paradis.
Han sagde, at vi ville blive venner.
Før du forråder mig.
Ja! Godt.
En gang til.
Ja! Ja!
Det er en dreng.
Hvad skal han hedde?
Hanno.
Skæbnen spiller os et grusomt puds.
Og dog vil vi altid tro, at situationen kan vendes til vores fordel.
Hvis vi bare er opsatte nok på det.
Mennesket kan stræbe efter noget, uanset hvor uopnåeligt det virker,
i en hel levetid.
Ingen modstand, ingen forhindring, er stor nok
til at holde en fra at prøve at få sin vilje.
Er den stædighed i vores stræben
ikke det, der adskiller os fra dyr,
som kun kender til kortsigtet begær?
Og er ethvert fremskridt, gennem alle tidsaldre,
ikke et produkt af den uudslukkelige viljeserklæring?
Ligegyldig hvad som motiverer vores vilje,
vil det lede os på vores sti.
Vi vil kun kunne give slip,
når vi endelig har opnået vores mål, en gang for alle.
Hvorfor tror du, den ikke virker?
Claudia vil måske ikke have, at den virker.
Hvorfor stoler du på hende?
Hvorfor stolede du på ham? Adam?
Han løj for dig. Der er ikke noget paradis.
Ingen anden verden, kun denne her.
Jeg ved, at du tror, at jeg bliver til ham. Men det gør jeg ikke.
Portalen vil fungere, jeg har set det.
I fremtiden. Alting gentager sig.
Kan jeg rejse tilbage, kan jeg lave om på alt.
Mit ældre jeg prøvede det før. Men denne gang er det anderledes.
Jeg har ændret komponenterne i passagen.
Denne gang virker det.
Sagde hun det til dig? Claudia.
Hvad ved du egentlig om hende?
Nogle gange forsvinder hun i flere dage.
Hvordan ved hun alt det, hun ved?
Hun sagde, at ikke alting her hører hjemme her.
Hvad mente hun med det?
Følg med ind.
Claudia skjuler noget for os.
Vi kan ikke stole på hende.
Det håber jeg, at du ved.
Mistænker han stadig ikke noget?
Nej.
Han aner ikke, at du eller den anden verden findes.
Du skal lede ham videre på hans sti.
Materien må ikke virke endnu.
Bevar knuden i din verden, så bevarer jeg den i min.
Øjeblik.
Gennem alle de sidste år, de ting Eva sagde, jeg skulle gøre...
Ved hun alt det, der er sket?
Jeg har spekuleret på, om du nogensinde har mødt hende.
Hvem?
Mit ældre jeg?
Nej.
Jeg husker stadig præcis, hvad hun sagde.
"Hvis alt går godt...
...vil Regina overleve."
Det har jeg tænkt på i alle disse år.
Jeg kan bare ikke tro, at hun mente,
at hendes lidelse skulle gentages igen og igen.
Det må være muligt at binde knuden op.
Uden at udslette alt liv i den.
Så Regina kan overleve.
Virkelig overleve.
Jeg tror, hverken Eva eller Adam kender den sti.
Men jeg vil finde den.
I min verden eller i din.
Du må ikke...
Tog du ikke Claudia med?
Noah holder øje med hende.
Vi skal være forsigtige.
Giv det her til Claudia.
Og hun skal give det til Tannhaus.
Forstår du, hvorfor det er nødvendigt?
Hvorfor alting må ske igen?
Nu skal du være stærk, Hanno.
Også for din far.
Silja...
Vi gjorde vores bedste, Bartosz.
Hun ville kalde hende Agnes.
Fortæl mig om paradiset.
Paradiset...
...er frit for smerte og lidelse.
Alt det, vi nogensinde har gjort...
...er glemt der.
Passagen vil åbne sig.
Og så... vil vi være der.
Dig,
mig...
...og Charlotte.
Hvor er hun?
Charlotte?
Hvor er Charlotte?!
Jeg har spekuleret på, hvad han mente med det.
At vi ville være venner, før du forrådte mig.
Hvor er Claudia? Har hun Charlotte? Hjalp du hende?
Jeg ved ikke, hvad du taler om.
Hvor er hun?
Hvor er Charlotte?
Det ved jeg ikke.
Jeg ønsker dig al lidelse i verden.
Jeg skal nok finde hende.
Jeg bringer hende tilbage.
Det lover jeg at gøre.
Mennesket kan gøre som det vil, men ikke ville det, det vil.
Alle de stier, vi følger i vores liv,
enhver beslutning vi træffer,
ledes af det, vi ønsker inderst inde.
Vi kan ikke bekæmpe det ønske.
Det bestemmer alle vores gerninger,
ligegyldig hvor alvorlige og ubegribelige de virker.
Hannah?
Silja?
Jeg...
Jeg leder efter Jonas.
Han... Han har forandret sig.
Rejserne har sat deres præg på ham.
Jonas?
Det er min datter.
Silja.
Hun er din søster.
Hvordan fandt du os?
For et par dage siden...
...var der en ældre kvinde.
Hun dukkede bare op ved vores dør.
Eva.
Hun sagde, at hun vidste, hvor du var.
Og at du leder efter mig.
Du har ret.
Det hele er min skyld.
Jeg ødelagde det hele.
Men nu er jeg her.
Jeg er her, Jonas.
Bartosz. Gør værelset klart til dem.
Hvad gør du?
Silja.
Hun hører ikke hjemme her.
Hvad skal det sige?
"Hun hører ikke hjemme her?"
Alle brikkerne skal være på deres pladser.
Hun er på det forkerte sted. Ligesom dig.
Mor.