Slibuju.
Napravím to.
Milý Jonasi,
slíbil jsi, že dáš všechno do pořádku.
Chci, abys věděl, že to splníš.
Nikdy nesmíš ztratit naději, že existuje cesta ven z toho bludiště.
A způsob, jak mě zachránit.
I tebe.
Oba ale musíme něco obětovat
a udělat nepředstavitelné věci,
abychom ten uzel rozvázali.
Každý osud v tom uzlu je navázaný na nějaký další.
Příze,
rudá jako krev,
propojující všechny naše skutky.
Ve světle
i stínu.
Proč to Adam dělá?
Proč mě tu zamykáš?
K té apokalypse
ale dojít musí.
Musíš mě nechat umřít,
abych mohla žít.
Abychom občas něco získali, musíme se toho vzdát.
Jsme pro sebe stvoření.
Ničemu jinému nevěř.
PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
SVĚTLO A STÍN
DEN APOKALYPSY
Martho?
Kde jsi byla?
Máma brečela celou noc.
Jsi v pohodě?
Ty bláho.
Co se stalo?
Co je?
Měl ve všem pravdu.
Bartosz měl pravdu.
V tom, co říkal v lese
o konci světa.
Ta jaderná elektrárna… Dneska…
Bartoszův otec se snaží zakrýt nehodu.
Ty barely… Vím, že to zní šíleně, ale…
dnes bude konec světa.
Nehráblo ti?
Kdy jsi naposledy spala?
Posloucháš mě?
Ta…
Na tvé výlevy nemám čas.
Co se to s tebou děje?
K mámě se nechováš fér.
Tohle si nezaslouží.
On musel umřít.
Nemáte spolu být.
V jeho světě.
Ani v našem.
Vím, co cítíš.
Ale dokážeš se ho vzdát.
Vše se stane tak, jak má.
Tak, jak to určil osud.
Pro náš svět.
I pro jeho.
Proč jsi mě zamkl?
Slíbil jsi, že to všechno půjde nějak změnit!
Aby k té apokalypse nedošlo!
Lhal jsi mi stejně jako moje starší já!
Sic mundus.
Starý Tannhaus…
pevně věřil, že vytváří ráj,
kde budeme osvobozeni od osudu.
A od bolesti.
Svět za hranicemi toho tvého i mého.
Ale mně…
konečně došlo, co vlastně ráj je.
Nekonečná temnota,
ve které neexistuje nic.
Ale právě proto
musí dojít k té apokalypse.
V mém světě…
i ve tvém.
Jonasi!
Pusť mě! Jonasi!
ŠEST HODIN PŘED APOKALYPSOU
Kde jsou ty barely?
Chci, abyste počkali.
To mě nezajímá.
Uděláš, co řeknu, Obendorfe.
Je to jasné?
Tati. Děje se něco?
Vím, že jsem říkal, že dneska budu doma, ale něco mi do toho vlezlo.
Promiň.
To nic.
Musím ti něco říct.
Někdo mě vydírá.
Cože?
Kvůli něčemu…
co se stalo už hrozně dávno.
VRAŽDA V MARBURGU PO 33 LETECH STÁLE NEOBJASNĚNA
Občas uděláme rozhodnutí, která nelze vzít zpátky.
Nejmenuji se Aleksander.
Jmenuju se Boris.
Boris Niewald.
Byla to ale nehoda. Musíš mi věřit.
Nejsem vrah.
A co máma?
Ta o tom věděla?
Tvá matka je to nejlepší, co mě kdy potkalo.
Zachránila mě od všeho.
A to jsem jí nikdy neřekl pravdu.
Bartoszi,
omlouvám se.
Charlotte,
můžu na chvíli dál?
Díky.
Musím mluvit s Ulrichem. Je tu?
Ne, je ve sprše.
Mohla bych na něj počkat? Je to důležité.
Jak se máš?
Dobře.
A doma? Všechno v pořádku?
Poslouchej mě…
Ulrich je můj.
A to se nezmění.
Charlotte.
- Co tu děláš? - Chtěla jsem ti jen něco ukázat.
Zastav se někdy s Peterem.
Někam vyrazíme. Dokud to ještě zvládám.
- Můžu do koupelny? - Jo, jasně.
- Co tu děláš? - Máš vyplý mobil.
Tohle už nikdy nedělej. Bez pozvání sem nechoď.
Přišly výsledky podrobného zkoumání těch mincí.
A…
A?
A co?
POLICIE WINDEN DŮKAZY
Tuhle jsem našla v tom bunkru.
A tuhle u sebe měl Helge.
Napřed jsem myslela, že špatně označili ty fotky.
Ale tohle,
tahle drobná rýha,
je naprosto identická.
Nechápu to, ale je to ta samá mince.
Ale tuhle má Helge, co ho znám.
Vím, že to nedává žádný smysl.
Ale…
Ale?
Jako by ta mince…
nějak cestovala napříč časem.
- Kde je teď Helge? - Ještě ve vazbě.
Ulrichu!
Vyděsila jsi mě.
Kde jsi byla?
Ty ses ostříhala?
Co se stalo?
Věříš na osud?
Nevím.
Ne.
Věřím, že máme životy ve svých rukou.
Že si svoji cestu volíme sami.
Já vím…
že se mnou asi nechceš mluvit, ale…
kdyby náhodou…
jsem tu pro tebe.
S tátou jsme…
Možná se toho teď dost změní.
Ne ale nutně k horšímu.
Ne, to určitě ne.
Ty někam jdeš?
Někomu jsem něco slíbila.
JADERNÁ ELEKTRÁRNA WINDEN
BOŽSKÁ ČÁSTICE
SLEDUJ SIGNÁL
Stůj!
Jonasi.
Ty žiješ.
Zabila jsem ho.
Proč v tomhle světě furt žije?
Přepínací bod…
v místě zkřížení časové smyčky.
Okamžik,
který umožňuje dát se na jednu stranu či na druhou.
Přivedeš ho do našeho světa,
nebo ne.
Linie, která v té smyčce opět narazí sama na sebe.
Dvě možné cesty.
Po vnějším okraji linky nebo po vnitřním okraji linky.
Ale jde o stejnou linku.
Dvě reality, které se překrývají.
Na jedné z těch cest zemře.
Na druhé ne.
Obě možnosti se ve smyčce opakují
znovu a znovu.
Jedna spouští druhou.
Kvantové provázání.
Adam se to provázání snaží přerušit už 33 let.
Aby to, co v tobě roste,
nepřišlo nikdy na svět.
To je ale nemožné.
Naše světy
od sebe oddělit nelze.
Každý Jonasův krok řídíme my.
Svému osudu uniknout nemůže.
Co to je?
To tu zbylo.
Po té katastrofě.
Božská částice.
A tohle?
Co to je?
Viděl jsem, co se z toho stane… v budoucnosti.
Už není cesty zpět. Ta jeskyně se zbortila. Nezbylo nic.
Ten průchod už neexistuje.
Ale tohle…
Zjistím, jak to funguje, a vrátím se.
A zachráním Marthu a Mikkela.
Zachráním je všechny.
Jak jsi mě našla?
Jak jsi věděla, že tu jsem?
Ten přístroj.
- Hmota, co potřebuje… - Ten přístroj. Ještě ho máš?
Kde je?
Je rozbitý.
Možná se to nejdřív muselo takhle stát.
Aby to příště bylo jinak.
Ta hmota v tom přístroji.
Spolu jsme ji zas přinesli do toho průchodu.
Změnili jsme proměnné té rovnice.
- Příště to třeba zabere. - Nemám 33 let času nazbyt!
Mám si zas lhát, aby se to stalo stejně?
Jen teď budu na druhé straně dveří bunkru?
Proč nic neřekla?
Tvoje starší já.
Věděla, že Martha umře.
I jak umře.
Proč bych ti měl věřit?
Hmota v té elektrárně.
Vím, co to je.
Můžu ti pomoct zachránit Marthu…
i ostatní.
TŘI HODINY PŘED APOKALYPSOU
Bartoszi!
Martho?
Můžu dál?
Jo.
Před 33 lety došlo v elektrárně k nehodě.
Nějak tím vznikla nějaká zvláštní hmota.
A tvůj táta to pomohl všechno ututlat.
Od té doby to je v těch jeskyních.
Všechno je propojené.
Ta hmota
to spouští.
Dneska.
Musíme s ním promluvit.
Spouští co?
Apokalypsu.
POLICIE
TOTOŽNOST NEZNÁMÁ
K úmrtí muselo dojít těsně před nalezením těla.
Je možné, že byl mrtvý už dlouho?
Že se tělo nějak zakonzervovalo?
Zakonzervovalo?
Jak to myslíte?
Co se děje?
Ta jizva na bradě.
Ulrichu?
Ten kluk v tom bunkru.
Řekl jsi, že jsi ho zabil.
Nemyslel jsi ale jeho.
Myslel jsi Madse.
Ten kluk totiž vypadá jako Mads.
Jak je to možné?
Ona… Ona říkala, že to musím udělat.
Kdo?
Udělat co?
Poslat ho do budoucnosti.
Vyplnit mezery.
Ty mince.
Co to znamená?
- Musím ho zastavit. - Koho?
Koho?
Tebe.
Můžeš jít.
A ten Jonas je teď mrtvý?
A zabila jsi ho ty.
Teda ne ty,
ale nějaká verze tebe?
Byla jsem tam.
V budoucnosti.
Nezbylo nic.
Nic.
Vše je propojené s tvým otcem.
Nesmí ty barely otevřít.
Bartoszi.
Prosím.
PŘÍCHOZÍ HOVOR BARTOSZ
HOVOR UKONČEN
Charlotte, tady Aleksander.
Já…
Přijdeš do elektrárny?
Chci ti něco ukázat.
Pojď ven.
Čeká na tebe Adam.
Stůj.
Sundej to.
- Co? - Oblečení.
Svleč se.
Proč ho posloucháš?
My, vyvolení, musíme vyplnit mezery.
Abys našla cestu sem a Adam tu svou.
A my konečně najdeme spásu.
Na tuhle chvíli jsme čekali dlouho.
Víte, co dělat.
HODINA PŘED APOKALYPSOU
Co to podle tebe znamená?
Ti ptáci? To světlo?
Ten kluk v bunkru?
Martha zešílela.
Podle ní k té apokalypse dojde dneska.
Jestli dneska umřeme, tak spolu.
Spolu.
O co tady jde?
Radši se na to podívej sama.
Tik tak.
Tik…
tak.
Charlotte, to jsem já. Poslouchej, to s těmi mincemi…
Vím, že to zní šíleně, ale s tím tělem v bunkru se stalo totéž.
Ať otestují DNA.
Nechápu to,
ale ten kluk z bunkru… je můj brácha.
Je to Mads.
Hned mi zavolej.
Kdo jste?
Vážně to nevíš?
Magnusi?
Jsi z budoucnosti.
Ale ne z tvojí.
Co se děje?
Lhala ti.
Tvá starší já.
Nechtějí té apokalypse zabránit.
Ony můžou za to, že k ní dojde.
Ale všechno to jde změnit.
Musíš si jen zvolit náš svět.
A věřit mu.
Jonasovi.
Jonas žije?
V našem světě.
A ví, kde je počátek.
Napřed ale musíš Jonase zachránit před apokalypsou v jeho světě.
A přivést ho do svého světa.
Všem vám přeskočilo.
To, co se tu děje, nezastavíš, ale…
když půjdeš s námi,
předejdeš tomu.
V jiném čase.
Co to je?
Martho, o co tady jde?
Martho?
Musíš jít s námi.
- Kam? - On k nám nepatří.
Patří k těm druhým.
Oni ho zachrání.
Promiň.
Martho, počkej!
Nadešel čas.
Adam dopravil všechny své články na jejich místa.
Nadešel čas,
abychom udělali totéž.
Tenhle uzel nám všem dal život
a my jsme jeho strážci.
V obou světech.
Nikdy ten uzel
nedokáže rozvázat.
Za celé ty roky nepochopil,
jak je vše doopravdy propojené.
Jak všechno končí a začíná.
Nejen v našem světě,
ale i v jeho.
My jsme
osud.
My stavíme zdi
tohoto labyrintu.
Každý z nás tvaruje cesty
a napřahuje ruku.
Bartoszi, ty se musíš zachránit, abys zachránil i naše životy.
Claudie, ty musíš vést sama sebe, abys byla v Adamově světě naším zrakem.
Egone, ty si musíš vytvořit minulost, abys zachoval rodokmen.
Noahu,
ty přines lásku…
abys vše vytvořil znovu.
Každou temnotu střídá světlo.
S každou smrtí přichází život.
Přivedl jste mě do svého světa.
Slíbili mi, že ho dokážu změnit.
Proč tohle děláte?
Kde jsou ostatní?
Kam jste je poslal?
Všichni naplňují své osudy.
Magnus a Franziska.
Charlotte a Elisabeth.
Silja a Agnes.
Udržují cyklus.
Abychom ty a já mohli být tady. Teď.
Co to má znamenat?
Že jsme došli na konec.
To, co v tobě roste,
počátek,
musí zemřít.
Normálním způsobem ho ale zabít nelze.
Vznikl z obou světů.
Proto ho energie z obou světů
musí zničit
Apokalypsa v mém světě
a apokalypsa v tom tvém.
Tohle je konec.
Stroj, který necestuje jen časem, ale i prostorem.
Zaměřuje energii obou apokalyps
do tohoto jediného bodu.
Tvůj syn existuje jen proto,
že existuje ta hmota.
A teď tou hmotou zemře a my všichni s ním.
Nic z tohohle
už nebude existovat.
Oba světy se zničí navzájem.
Absolutní vyhlazení.
Jsi blázen.
Neexistuje naděje.
Ani spása.
Ani ráj.
Nemáme spolu být.
Ty a já.
Ve tvém světě
ani v mém.
Jonasi.
Jonasi!
Jonasi, prosím, nedělej to.
Jonasi!
Nedělej to, Jonasi, prosím!
Jonasi!
Jonasi, prosím!
Ne!
Jonasi!
Ne!
Začátek je konec
a konec je začátek.
Každé spojení v jednom světě
musí být uzavřené i v tom druhém.
Všechno je propojené.
Ve světle
i stínu.
POLICIE
TOVÁRNA NA STROJE TANNHAUS
OVLÁDÁNÍ OBJEMU
BLOK C
BUDIŽ SVĚTLO
Ne!
Překlad titulků: Anna Petráková