PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Není to zvláštní, že člověk cítí největší odpor k těm,
kteří se mu nejvíce podobají?
Chci vědět, jak se dostanu domů.
Obleč se.
25. ČERVNA 2020
DVA DNY PŘED APOKALYPSOU
Počkejte.
- Musím vám něco ukázat. - Máme něco domluveno.
Radši si k tomu sedněte.
Můžeme to udělat jindy? Musíme jít.
To...
Musím vám něco říct.
Zní to šíleně, ale musím vědět, co si o tom myslíte.
Jsi normální?
Nemluvíš s námi celé měsíce a teď chceš vědět, co si myslíme?
Rozhlédni se kolem.
My jsme tu děcka, ale ty se chováš jako malá už měsíce!
Mami, ty děláš, jako bys v tom byla sama!
Ale my jsme je taky ztratili.
Ne.
Teď se zase nechce mluvit nám!
Proč má takový zájem o jadernou elektrárnu?
Najdi někoho na kriminálce, kdo ho zná.
Co tady opravdu chce?
Zavolej mi, až něco zjistíš.
Bartosz není doma.
Nespal ve své posteli.
Celou noc tu nebyl.
- Možná je s Martou. - Už nejsou spolu.
Určitě se usmířili. Volala jsi?
Nikdo neodpovídá.
Určitě to nic není.
Řekni mi, že to bude dobrý.
Všechno bude dobrý.
Vše v pořádku, komisaři?
BÝVALÝ VRCHNÍ KOMISAŘ NALEZEN MRTVÝ
26. ČERVNA 1987
OKOLNOSTI JEHO SMRTI JSOU STÁLE NEZNÁMÉ
Paní Tiedemannová?
Ta francouzská delegace.
Všichni čekají. Myslím, že byste měla...
Odložte to.
Cože?
Odložte to.
Ale já přece nemůžu...
Proč jsem tady?
Člověk žije tři životy.
První končí ztrátou naivity,
druhý ztrátou nevinnosti
a třetí ztrátou samotného života.
Je nevyhnutelné, abychom prošli všemi třemi fázemi.
Stane se z tebe tvé starší já, a z tvého staršího já se stane to,
co vidíš před sebou.
Na tyhle kraviny nemám čas.
Musím se vrátit domů. Do mého času!
Viděl jsem, co se stane. Viděl jsem ty hroby.
Máš ještě spoustu času.
Teď je rok 1921.
Přesněji řečeno máš ještě 99 let.
Tak. Něco na zub.
Ať si lidé říkají, co chtějí,
ale tenhle Reagan je fakt chlapík.
Olympijské hry na obou stranách Berlína. Tomu říkám vizionářství.
Mám celý proslov na videokazetě.
Dlouho jsi tu nebyla.
Přišla jsem se podívat, jak ti je.
Dobře.
Claudie.
Ty víš, že jsem pyšný...
na vše, co jsi dokázala.
A tvoje matka by byla taky.
Musím jít.
Vlastně jsem ti přišla říct...
Chci, aby ses k nám nastěhoval.
Nebudeš tak sám.
A Regina bude ráda, že tě víc uvidí.
Přinejlepším už zítra.
Zítra?
Děláš, jako bych byl na smrtelné posteli.
Promysli si to.
Dobře?
Katharino?
Co chceš?
Je tady?
Jonas?
Zmizel.
Netuším, kde je.
Viděla jsi Mikkela.
Byla jsi tam. Jak se k němu dostanu?
Má takové...
zařízení.
Je to něco jako...
stroj času.
Stroj času?
A víš, jak funguje?
I kdyby ano, nepomohlo by to.
Vzal si ho s sebou.
Vždycky tu byl.
Přímo přede mnou.
Nemůžu uvěřit, že ses vyspala s mým manželem i synem.
Ale vždycky jsi chtěla, co mi patřilo.
Jsi jako parazit.
Řekl ti někdy Ulrich, že tě miluje?
Nakonec by si stejně vybral nás.
Dobrý den.
Včera jste zmeškala schůzku.
Promiňte, já...
Zapomněla jsem.
Je těžké tomu uvěřit, když se pohřešuje vaše vlastní dítě.
Paní Nielsenová.
Vy jste ta poslední, kterou bych tu čekal.
Ale když už jste tady...
Víte, kdo to je?
Ne, nevím.
A vy?
Znáte tuhle osobu?
Ne.
Víš všechno, co se stane?
Vím, kdy začnou a skončí války,
co bude v příštích letech objeveno,
a do kterých akcií investovat.
Ale nevím, co udělá můj protějšek,
dokud neuvidím jeho budoucnost.
Ale znáš moji budoucnost. Víš, co udělám.
Já jsem tvoje budoucnost.
Musí existovat způsob, jak to změnit, aby se věci staly jinak.
Otvor.
Trvalo mi 66 let, než jsem objevil způsob,
jak z tohoto pekla uniknout.
Už jsem tu skoro týden...
a mám pocit, že nikdo neříká pravdu.
Všichni se snaží něco skrýt.
I když nevím, jestli všichni skrýváte to samé,
nebo jestli každý schováváte svého vlastního kostlivce ve skříni.
Platí vám?
Aleksander Tiedemann.
Nerozumím.
Byla jste jeho fyzioterapeutka. Už to neděláte, ne?
Přesto vám každý měsíc posílá stejnou částku.
To normálně vyžaduje protislužbu, tak co to je?
Vy nechápete, že tu držíme pospolu.
A podporujeme se.
Zmizel mi syn.
Aleksander mi pomáhá s penězi.
To je vše.
Není nad dobré sousedské vztahy.
Je pozoruhodné, že to paní Nielsenová cítí stejně.
No jo, možná jsou malá města taková.
Lidé sdílí nejen tajemství,
ale i peníze a postele.
Chci vědět, co víš.
Dobře.
Kdo je Noah?
Je jeden z nich.
Cestovatel.
Adamova loutka.
Zabil ty děti.
Madse, Erika, Yasina.
Myslím,
že to všechno souvisí se mnou.
Víš, kdo jsou moji rodiče?
Ne.
Ale znal jsem tvého dědečka.
Není to můj pravý dědeček.
Jen mě vychoval.
Věděl o tom?
Patří k nim?
K cestovatelům?
Je jen figurkou jako většina z nás.
Claudie.
Využila ho.
Tak jako využila mě, Petera a ostatní.
Tohle nechala udělat.
Ty víš, co se stane.
V budoucnu.
Ano.
Co je to?
Chceš tu být další noc?
Bartoszi, no tak, co tu děláme?
Proč nám neřekneš, co se děje?
Kdybych mohl, řekl bych to.
Nesmím.
A i kdybych vám to řekl, nevěřili byste mi.
Proč ne?
Lidské tělo může být bez tekutin tři dny.
Vy jste se zbláznili. To nemůžete!
Chcete mě tu nechat umřít, nebo co?
Martho.
Martho, počkej. Prosím. To nemůžeš!
Martho.
Dobře.
Je to stroj času.
Co?
Děláš si srandu?
Řekl jsem, že mi neuvěříte.
Pojďte, jdeme.
Ne. Počkejte.
Ukaž nám, jak to funguje.
Potřebuju telefon.
- Není tu příjem. - Na tom nezáleží.
Musí prostě hledat signál.
Musíte se přiblížit.
Ten incident loni v létě.
Řekl jsi, že to bylo kvůli reakci v systému kompenzace objemu.
Zkontrolovala jsem data a všechno bylo v normě.
Takže...
co se tam doopravdy stalo?
Věděl jsem, že to nenecháš na pokoji.
Po tom incidentu jsem nechal analyzovat vzorek.
A to co tam vidíš, jsou výsledky.
Tyto hodnoty nejsou možné.
To jsem si taky myslel.
Tak jsem ty testy nechal udělat znovu.
Výsledky byly shodné.
Pokud ta data souhlasí, tak...
- Je to to, co si myslím? - Je to možné.
V mnoha ohledech to odpovídá
výpočtům Englerta, Brouta a Higgse z roku 1964.
Ale ne tak docela.
Božská částice.
Částice, která všemu dává svou hmotu.
To je senzace.
Pokud ta data souhlasí, musíme je zveřejnit.
Už jsem ti řekl,
že některé spící psy bychom neměli budit.
Když to zveřejníme, lidé budou chtít vědět, jak jsme to našli.
Tahle jaderná elektrárna je můj odkaz.
S těmi daty si dělej, co chceš,
ale moje jméno
a elektrárnu z toho vynech.
Aspoň dokud jsem naživu.
Můžu vám pomoct?
Není vám dobře?
- Ahoj Ines. - Ino!
Ahoj.
Zase nám došel jód.
Slyšela jsi to?
Z blázince utekl jeden chlap.
Prý v padesátých letech zabil dvě děti a další umlátil skoro k smrti.
Sám je v posledním tažení, ale říkají, ať si dáváme pozor.
Díky.
Zdáte se mi povědomý.
Na tuto chvíli čekám přes 33 let.
Otázka není jak,
ale kdy.
To jsi řekl.
Pamatuješ?
Tati.
V budoucnu existuje proroctví o novém světě,
že Sic Mundus zavede lidi do ráje.
O tohle jde?
O náboženství?
My jsme přesný opak.
Vyhlásili jsme času válku.
Vyhlásili jsme válku Bohu.
Vytváříme nový svět.
Bez času.
Bez Boha.
Co to znamená?
Celá tisíciletí lidé uctívají Boha, který drží všechno pohromadě,
a tento Bůh není nic víc než sám čas.
Žádná myslící, konající bytost.
Jen fyzický zákon,
se kterým se dá vyjednávat tak málo, jako se svým vlastním osudem.
Bůh...
je čas.
A čas není milosrdný.
Sotva se narodíme a už náš život uniká, jako písek v přesýpacích hodinách.
Smrt je stále nevyhnutelně před námi.
Náš osud...
je jen zřetězení příčin a následků.
Ve světle
i ve stínu.
Charlotte.
Co ode mě chcete?
- Jsem Noah. - Vím, kdo jste.
Vy jste zabil ty děti.
Už nemohu změnit, co si o mně myslíš.
Ale...
možná jednou pochopíš,
že jsem to udělal jen proto, aby se to jednoho dne už nestalo.
Aby mi tě už nevzali.
Ani tvoji matku.
Když ses narodila, nedávali ti velkou šanci.
Narodila ses předčasně. Byla jsi maličká.
Ale chtěla jsi žít. Byla jsi tak silná.
Tvoje ručička uchopila můj prst a nepustila.
Přestaňte.
To není možné.
To vyfotila tvoje matka.
Slíbil jsem jí, že tě přivedu zpátky.
Celé roky jsem tě hledal.
Ale celou tu dobu jsi byla tady.
Adam věděl, že jsi to ty.
Vždycky to věděl.
Připravuje se na to, co přijde potom.
Četl jsem ty poslední stránky.
Ta jaderná elektrárna, Jonas...
Apokalypsa se bude opakovat.
Za dva dny.
Ale teď vím,
co musím udělat.
Musím zničit Adama, aby všichni přežili.
Nejenom ti v bunkru.
Kdo je moje matka?
Moc tě milovala.
A pořád tě miluje.
Co se tady stalo?
Křeslo je pryč.
- Co se děje? - Nejdřív jsem tomu taky nevěřil.
Ale pak mi řekl, co se stane...
a přesně to se stalo.
Že...
jste se s Jonasem líbali.
Řekl mi to, než se to stalo.
Že máma dostane rakovinu.
Že Jonas zmizí.
Kdo ti to řekl?
Noah.
Noah?
Ten kněz s modrýma očima?
- Znáš ho? - Já ne, ale Elisabeth ano.
Ok, co se tady děje?
Noah mluvil o válce.
A o vládě nad časem.
Že je v tom zapojená moje babička a že se Jonas vrátí a...
Jonas?
Jonas se vrátí?
Ano.
Je součástí té války.
Jdu domů.
Musíš mi věřit.
Michaele?
Egone, tady Ines.
Vím, že to zní zvláštně,
ale přišla jsem domů a Michael tu není.
Ten muž, co utekl z psychiatrického oddělení...
Jaký muž z psychiatrického oddělení?
Bylo to v rádiu.
Pamatuješ...
na ty děti na staveništi v roce 1953?
Ten muž utekl.
Zavolám na policejní stanici, možná že vím, kam míří.
Vyzvednu tě.
Stůjte! Ani hnout!
- Michaele! - Pusťte ho.
- Ne! - K zemi!
Michaele!
- Nechápete to! - K zemi!
- Je to můj syn. - Řekl jsem k zemi!
- Mikkele. - Michaele!
Mikkele, vrátím se. Vezmu tě domů.
Slibuju.
Je to tvoje vina. Vždycky to byla tvoje vina.
Přísahám, že příště tě zabiju.
Pojďte!
Mikkele!
Mikkel.
Michael.
Náš otec
je jen malou částí uzlu,
který je nekonečně větší a spletitější.
Celý vesmír
je jen obrovský uzel, ze kterého není úniku.
Pokud je to tak,
pokud je v tom uzlu všechno permanentně,
pokud se nedá nic změnit,
tak už jsi tento rozhovor měl.
A položil tu stejnou otázku.
Celý život jsem byl přesvědčen,
že se tato chvíle
nedá už nikdy zopakovat.
Nikdy jsem nemohl říct ta slova,
která mi tehdy řeklo moje starší já.
Protože jsem nemohl pochopit,
jak bych mohl v životě chtít to, co chtěl on.
A teď,
66 let později, to chápu.
Některé okamžiky nás navždy změní.
Některé bolesti nikdy nezapomeneš.
Ale existuje způsob,
jak se dostat z této kruté marnosti.
Ale pokud je to pravda, pokud existuje způsob,
proč se teda všechno stane jako vždy, proč jste nic nezměnili?
Každý vývoj vychází z předchozího.
Nejdřív máš kolo, pak auto.
Já nemůžu být já, aniž bych předtím byl ty.
V bunkru jsi viděl tu pasáž.
Tu židli, to zařízení.
Tu věc v budoucnosti.
Ale to není konec řetězce.
Díky, že jste přišel.
Ráda bych,
abyste mi tohle zanalyzoval.
A nikomu ani slovo.
Nikomu.
Co je to?
Pokud to je to, co si myslím,
naše chápání světa se zásadně změní.
TURNÉ 2. BŘEZNA 1987
ZACHOVAT STVOŘENÍ – VYHRÁT BUDOUCNOST
Zastav! Počkej, zastav!
To jsou moje děti!
Magnusi!
Martho!
Už mi věříte?
Jsi zpátky!
Kde jsi byl?
Znamenalo tohle pro tebe něco?
Milovala jsi tátu vůbec?
Vím, že jsi měla s Ulrichem poměr.
Kdybys sis mohla vybrat mezi tátou a Ulrichem...
Myslel jsem, že jsi jediná, komu můžu věřit.
Všechno jsem zkazila,
Já vím.
To možná vždycky.
Jonasi.
Nikoho nepotřebuješ.
Jen sebe.
Není to to stejné jako to v budoucnosti.
Dalo by se říct, že je to jeho dvojče.
Je součástí nekonečna.
Proniká do všeho.
Po staletí to lidé nazývali nesčetnými názvy:
éter, temná hmota, Higgsovo pole.
Jak to vzniklo?
To v budoucnosti skrze katastrofu, které chceš tak moc zabránit.
Tohle...
jsme vyrobili sami.
Je to pokračování technologického vývoje.
A...
bude to konec tohoto uzlu.
Tohle tě pošle přesně do dne,
do kterého chceš cestovat.
Láme to 33letý cyklus.
Proto jsem tady.
Tohle ode mě chceš.
Existuje způsob, jak všechno zastavit, když zastavím začátek.
To existuje.
Otázka je, kdy je začátek?
A jakou musíme přinést oběť?
20. června 2019.
Ten den než se to všechno stalo.
Než si táta vzal život.
Než se všechno zhroutilo.
Pokud mu dokážeš zabránit v tom, aby si vzal život,
to co následuje, se nestane.
Mikkel se nevrátí v čase.
Ty...
Já...
Nenarodíme se.
Ale všichni ostatní budou žít.
Martha bude žít.
Pokud uspěješ,
znovu uspořádáme tento svět.
Překlad titulků: Leona Filipová