Kom igjen, bror.
Reis deg.
Hvordan er formen?
Jeg føler meg halvdød.
Føler de dødelige seg slik?
Hera står bak dette.
Uten tvil.
Hvordan vet du det?
Hun har alltid hatet oss bastarder.
Og dette har rammet oss hardest.
Det er ikke tilfeldig.
Hun kjenner Artemis, og jeg hater henne fortsatt
for drapsforsøket på mor.
Er du sikker på dette?
Noe er på gang.
Jeg tviler ikke, og jeg vil ikke bli tatt på sengen.
Kommer du?
- Hva med de andre? - De møter oss der.
Mor, hva har du gjort?
Det som trengtes.
Visste Hades om det?
Det var hans idé.
Er du inne?
Ja.
Bra. Vær klar. Du får tre utfordringer.
For gudenes nye hersker må være vis, modig,
og en som løser mysterier.
Gorgo.
Jeg har savnet deg.
Hva er det som foregår?
Ikke svar ham.
Han kan ikke hjelpe deg.
Hvem er du?
Du skal ikke være her.
Men jeg kan hjelpe deg.
Ikke fordi du fortjener det,
men fordi de du prøver å bringe fred til, gjør det.
Så hør på meg, og hør godt etter.
Jeg kan dra tilbake i tid, min venn, og la deg endre ett øyeblikk i livet ditt.
Du kan velge hvilket som helst.
Du kan dra tilbake og rømme med henne.
Spar henne fra møtet med trebøyeren.
Spar henne for smerten og grusomheten hun måtte utstå.
Men det er ikke alt.
Hades kan slette hukommelsen hennes,
jeg kan berike den.
Gjøre henne lykkelig.
Du kan gjøre henne lykkelig.
Livet ditt vil bli som dette.
Fortjener hun ikke å være lykkelig?
Gjør ikke du?
Eller om du vil,
kan du gå lenger tilbake i tid.
Vil du ikke se onkelen din bli truffet av et lynnedslag?
Da blir du den kongen du var ment å være.
Og du sparer de du elsker for alle marerittene du har forårsaket.
Du må bare velge et øyeblikk.
Hva sier du til det?
- Nei. - Hvorfor ikke?
Ikke engang en heksegud kan endre fortiden.
Dette er en del av utfordringen.
Gudenes konge må være vis, modig og kunne løse mysterier.
En vis konge vet at han må gi slipp på fortiden.
Derfor er jeg ikke skikket som konge.
Serafim, snakk til meg.
Første utfordring er fullført.
Gaia valgte korybantene av en grunn.
De er de mektigste krigerne,
og som svorne beskyttere vil de kjempe til døden.
Det er ingen vei forbi dem.
Det kan finnes en måte.
Hvem der?
Sønn av Zevs.
Det er mange sønner av Zevs.
Hvilken av dem er du?
Heron. Den som arvet kraften hans.
Hvordan vet vi at du er den du sier du er?
Har noen gått inn?
- Ingen har gått inn. - Er du sikker?
Heron.
Se.
Bare de modige kan komme inn.
Er du modig?
Nei, det er du ikke.
Du har alltid ødelagt det som har plaget deg.
Jeg er ikke den mannen jeg pleide å være.
Det får vi snart se.
Du må åpne denne boksen for å gå inn i labyrinten.
Men når du åpner den, skal du møte din verste frykt.
Hva er morsomt?
Jeg eier ikke frykt.
Skjebnene har tatt fra meg alt jeg elsker.
Uten kjærlighet har jeg ingenting å miste.
Ingen frykt.
Ingenting kan skade meg nå.
Gå inn.
Du lyver!
Det er fortsatt én ting du frykter.
Å svikte dem du er glad i.
- Hvem laget disse sporene? - Ingen.
Disse tilhører Serafim.
Gikk den personen inn i det skjulte riket?
Da må jeg også det.
Dere forstår ikke. Den dere slapp inn er ikke den dere tror han er.
Han viste seg god nok. Det må du også gjøre.
Bare giganter kan passere fritt.
Giganter og Zevs.
Hvis du virkelig er sønnen hans, vet du hvordan du går inn.
Hvis Serafim kom inn, kan du også det.
Denne vil lede deg på veien.
Vent her.
Vi har besøk.
- Hvem? - Broren din.
Ares og de andre er også på vei.
- Skynd deg. - Jeg prøver.
Jeg er på vei.
Jeg tar med meg underverdenens panteon.
Mistankene dine er korrekte, bror.
Sporene påvirker de som er unnfanget utenfor ekteskap
mer alvorlig enn resten av oss.
Men Hera slapp dem ikke ut. Det var Demeter.
Det skulle se ut som om det var Hera. Og hun hører på oss nå mens vi snakker.
Vi fant ut hvor Hera gjemmer seg.
Og vi tar oss av henne.
Hvor er moren din?
Jeg vet ikke.
La være.
Bare de modige kan komme inn.
Er du modig?
Hvis du med modig mener fryktløs,
så nei.
Så du innrømmer
frykten i hjertet ditt?
Hva er det du frykter?
Å ikke dø ærefullt.
Er det det eneste?
Bevis det.
Åpne boksen.
Hva er det i den?
Din verste frykt.
Å ikke dø ærefullt er bare én del av det du frykter.
Den andre delen er at det å dø ærefullt ikke er nok
for å oppveie for den forferdelige feilen du gjorde.
Hvis du ikke hadde gitt etter for sinnet
og kastet sverdet,
ville du hatt det da Serafim stormet landsbyen din.
Du ville ha drept ham.
Moren din ville fortsatt vært i live.
Du kunne ha reddet utallige liv.
Det ville ikke ha vært krig i Olympus.
Zevs ville vært i live.
Skal du slippe meg inn?
Gå inn.
Det er ikke mot du mangler.
Det er noe annet.
Hva?
Nøkkelen til å dø ærefullt.
Du har belønnet min tro på deg.
Men du må fortsette å gjøre det jeg ba deg om...
...hvis du vil bestå den siste prøven.
Jeg forstår ikke.
Du vet at jeg elsket faren din.
Han trodde at han etter sin død
kunne sørge for en fredfull overgang.
Men jeg visste at de andre aldri ville tillate det.
Og nå, gjennom deg,
speiles deres handlinger
slik at de kan se det selv.
Som kamp, motgang,
og en enda viktigere idé jeg håper å lære dem nå.
Noe som er et mysterium for dem.
Tilgivelse.
Tilgivelse?
Alt verden og gudene vet om nå, er anger, gjengjeldelse,
balansering mellom rett og galt.
Men tilgivelse er noe helt annet.
Den vasker bort feil uten mer ødeleggelse.
Det er det eneste som kan føre oss sammen.
Hele denne tiden har du kjent på skyld,
du trodde du sviktet din mor og far fordi du ikke kunne tilgi Serafim.
Sannheten er,
du mislyktes fordi du ikke kunne tilgi deg selv.
Hvis du klarer det før tiden er ute,
så blir du kanskje den som ble profetert.
Den som redder alle.
Eller kanskje det blir broren din.
En av dere blir den rette.
Det virker som at uansett hva vi gjør, møtes våre veier.
Hvis du prøver å stoppe meg, så dreper jeg deg.
Det må ikke være sånn.
Det må det, for min del.
Hvorfor hjelper du Hades?
Han lovet å gi fred til noen som lider.
Hvem?
Kvinnen på kirkegården.
Du vet hvordan den skyldfølelsen føles.
Jeg bryr meg ikke om hva som skjer med meg.
Jeg skal lide i Tartaros,
men først må jeg redde henne.
Nei!
Holdt!
- Nei. - Nei.
Snu hæren og dra. Da slipper vi henne fri.
Nei. Slipp henne fri nå!
Det er over!
Jeg spør deg ikke igjen.
På stedet hvil!
Krig avgjør ikke hvem som har rett.
Bare hvem som er igjen.
Tenk på de andre
før dere sender dem inn i angrep,
før sverdene deres trekkes, og sanden blir våt av blod,
spør dere selv hvorfor. Hvorfor ta denne kampen?
Ikke gjør samme feil som meg.
Ingen trenger å dø i dag.
Jeg har prøvd å være rettferdig.
Men bare med blod kan det som er gjort
bli ugjort.
Fremad!
Stenen!
Vent! Bli her.
Ikke gjør det.
Gjør det.
For vår mor.
Jeg skal drepe henne og bastardsønnen hennes.
For det de gjorde mot oss.
Nei!
Du må hente et sverd for meg.
Og drepe mannen som skulle bruke det.
Jeg vil ikke krige mot deg.
På en betingelse.
Hva som helst.
Hodet hans.
Velger du en dødelig over din kone? Over oss?
- Du har ikke lenge igjen... - ...å leve.
- Noen... - ...kuttet tråden.
Jeg vil ikke ha hevn.
Du sa sannheten, Hera.
Forveksle ikke min godhet med svakhet.
De vil ikke huske meg som svak.
Jeg vil heller at dere husker meg for noe som heter
tilgivelse.
Det betyr jeg tilgir alle som har gjort meg urett.
Ingenting
kan bli ugjort.
Men det er slik
vi kan gå videre.
Alt jeg ber om
er at du gjør som du lovte
overfor Serafim.
Hvem er du til å bestemme noe?
Bastard.
Pass tungen din, Ares. Ikke vær dum.
Det holder. Hold opp.
Jeg vil ikke ha konflikt, bror.
Men vi kan ikke la verden synke ned i kaos.
Olympierne må tilbake til Olympus, Poseidon til havet, og Hades...
...til underverdenen.
Det er dette som må gjøres.
Vi må gjenopprette orden i verden.
Når to sjeler er ment å være sammen,
kan ingenting skille dem fra hverandre.
Det blir bare mer smerte og blodsutgytelse.
Tilgi meg.
Nei.
- Nei! - Heron!
Heron.
Nei!
Ingen av dere fortjener dette!
Ingen av dere!
Først var det Zevs med all hans utroskap og illojalitet.
Og så Hera.
Du tok hans forseelser til det andre ytterpunktet.
Død og ødeleggelse i ditt eget hjem.
Og nå mislykkes du, Hades, igjen.
Du jukser og dolker en edel helt i ryggen
mens de du konspirerer med forgifter verden.
Dette er deres egen skyld.
Jeg sier navnet ingen uttaler høyt.
Og med det er olympiernes herredømme over!
Tyfon.
Tyfon!
Tiden er inne for titanenes retur!
Tekst: Anya Bratberg