Kom, min bror.
Rejs dig op.
Hvordan har du det?
Som om jeg er halvdød.
Har dødelige det sådan?
Det er Heras skyld.
Uden tvivl.
Hvordan ved du det?
Hun har altid hadet os bastarder.
Og vi er hårdest ramt.
Det er intet tilfælde.
Og hun kender Artemis, og jeg hader hende stadig,
fordi hun ville dræbe vores mor.
Er du sikker?
Noget er på vej.
Uden tvivl. Og jeg vil ikke gøres til grin.
Kommer du?
- Hvad med de andre? - De møder os der.
Mor, hvad har du gjort?
Det, som var nødvendigt.
Vidste Hades det?
Det var hans idé.
Er du inde?
Ja.
Godt. Vær klar.
Du får tre udfordringer her.
Fordi gudernes nye hersker skal være klog, tapper
og en opklarer af mysterier.
Gorgo.
Jeg har savnet dig.
Hvad foregår der?
Svar ham ikke.
Han kan ikke hjælpe.
Hvem er du?
Du bør ikke være her.
Men jeg kan hjælpe dig.
Ikke, fordi du fortjener det.
Men fordi dem, du forsøger at bringe fred, gør det.
Så hør på mig, og hør godt efter.
Jeg kan gå tilbage i tiden, min ven, Serafim,
og lade dig at ændre et øjeblik i dit liv.
Det øjeblik, du vælger.
Du kan gå tilbage og løbe bort med hende.
Skåne hende for at møde træbøjeren.
Skåne hende for smerten og rædslen, hun udholdt.
Men det er ikke alt.
Hades kan slette hendes hukommelse.
Men jeg kan berige den og gøre hende lykkelig.
Du kan gøre hende lykkelig.
Sådan her bliver jeres liv.
Fortjener hun ikke at være lykkelig?
Gør du ikke?
Eller hvis du vælger det,
kan du gå endnu længere tilbage.
Vil du se din onkel blive ramt af et lyn?
Du kan blive den konge, du skulle være.
Og skåne dem, du elsker, for alle de mareridt, du kastede over dem.
Du skal bare vælge et øjeblik.
Hvad siger du?
- Nej. - Hvorfor ikke?
Fordi ikke engang en heksegud kan ændre fortiden.
Det er udfordringen.
Gudernes konge skal være klog, tapper og en opklarer af mysterier.
En klog konge ved, at han skal give slip på fortiden.
Så jeg er ikke egnet til at være konge.
Serafim, tal til mig.
Det var den første udfordring.
Gaia valgte Kureterne af en grund.
De er de mægtigste krigere,
og som svorne beskyttere vil de kæmpe til døden.
Der er ingen vej forbi dem.
Der er måske en vej.
Hvem går der?
Zeus' søn.
Zeus har mange sønner.
Hvilken er du?
Heron. Ham, der arvede hans magt.
Hvordan ved vi, at du er den, du siger?
Er nogen kommet ind?
- Ingen er kommet ind. - Er du sikker?
Heron.
Se her.
Kun de tapre må komme ind.
Er du tapper?
Nej, det er du ikke.
Du har altid ødelagt det, der irriterer dig.
Jeg er ikke den mand, jeg var.
Vi får se.
For at komme ind i labyrinten skal du åbne denne æske.
Men når du åbner den, møder du din største frygt.
Hvad er det, der er så sjovt?
Jeg frygter intet.
Skæbnerne har frataget mig alt det, jeg elsker.
Uden kærlighed er der intet tab.
Ingen frygt.
Der er intet, som kan såre mig nu.
Kom ind.
Du løj!
Der er stadig én ting, du frygter.
At svigte dem, du elsker.
Hvem lavede disse spor?
Ingen.
De tilhører Serafim.
Kom han ind i det skjulte rige?
Så må jeg også.
Du forstår det ikke.
Den, du lukkede ind, er ikke den, du tror.
Han beviste sig selv, og det skal du også gøre nu.
Kun Kæmper må passere frit.
Kæmper og Zeus.
Hvis du virkelig er hans søn,
så kender du vejen ind.
Hvis Serafim kom ind, kan du også.
Den vil hjælpe dig med at finde din vej.
Vent her.
Vi har fået gæster.
- Hvem? - Din bror.
Ares og de andre er også på vej.
- Skynd dig. - Jeg prøver.
Jeg er på vej.
Og jeg tager Underverdenens panteon med.
Din mistanke er sand, bror.
Sporerne skal påvirke dem, der er undfanget uden for ægteskab
mere alvorligt end os andre.
Det var ikke Hera, der slap dem løs.
Det var Demeter.
Det skulle ligne, at det var Hera.
Og hun lytter til os lige nu.
Vi har fundet Heras gemmested.
Og vi tager os af hende.
Hvor er din mor?
Det ved jeg ikke.
Lad være.
Kun de tapre må komme ind.
Er du tapper?
Hvis tapper betyder frygtløs,
nej.
Så du indrømmer,
at du har frygt i hjertet?
Hvad frygter du?
Ikke at dø godt.
Er det alt?
Bevis det.
Åbn æsken.
Hvad er der i den?
Din største frygt.
At dø godt er kun en del af det, du frygter.
Den anden del er, at en god død måske ikke er nok
til at opveje for den forfærdelige fejl, du begik.
Hvis du ikke var bukket under for din vrede
og ikke havde smidt sværdet,
havde du haft det, da Serafim stormede din landsby.
Du havde dræbt ham.
Og din mor ville stadig være i live.
Du kunne have reddet utallige liv.
Og der havde ikke været en krig på Olympen.
Zeus ville være i live.
Lukker du mig ind?
Kom ind.
Det er ikke mod, du mangler.
Det er noget andet.
Hvad?
Nøglen til at dø godt.
Du har belønnet min tro på dig.
Men du skal fortsætte med at adlyde mig...
...hvis du vil bestå den sidste prøve.
Jeg forstår ikke.
Du ved, at jeg elskede din far.
Og han troede, at når hans tid var forbi,
kunne han føre tronen videre i fred.
Men jeg vidste, at de andre aldrig ville tillade det.
Og nu, gennem dig,
placerer vi et spejl foran deres handlinger,
så de selv kan se det.
Som kamp, modgang
og en endnu vigtigere idé, jeg håber at lære dem nu.
Noget, der er et mysterium for dem.
Tilgivelse.
Tilgivelse?
Det eneste, verden og guderne kender til nu, er anger, gengældelse,
balancen mellem forkert og ret.
Men tilgivelse er noget helt andet.
Den vasker det forkerte væk uden mere ødelæggelse.
Det er det eneste, der kan bringe os alle sammen.
I al den tid har du båret på skyld
og troet, at du svigtede din mor og far, fordi du ikke kunne tilgive Serafim.
Men sandheden er,
at du fejlede, fordi du ikke kunne tilgive dig selv.
Hvis du kan gøre det, før din tid er gået,
så bliver du måske den ene, der blev profeteret.
Den, der redder alle.
Eller måske bliver det din bror.
En af jer bliver den ene.
Uanset hvad vi gør, så krydses vores veje.
Stopper du mig, dræber jeg dig.
Det behøver ikke være sådan.
Det gør det for mig.
Hvorfor hjælper du Hades?
Han lovede at bringe fred til en, der lider.
Hvem?
Kvinden på kirkegården.
Du ved, hvordan den skyldfølelse føles.
Jeg er ligeglad med, hvad der sker med mig.
Jeg vil lide alle Tartarus' rædsler.
Men først skal jeg redde hende.
Nej!
Stands!
- Nej. - Nej.
Vend hæren og gå. Så slipper vi hende fri.
Nej, slip hende fri nu.
Det er slut!
Jeg spørger ikke igen.
Træk jer tilbage.
Krig afgør ikke, hvem der har ret.
Kun, hvem der er tilbage.
Tænk på de andre,
før du sender dem fremad.
Før jeres sværd bliver trukket, og sandet gjort vådt af blod,
spørg jer selv hvorfor.
Hvorfor kæmpe denne kamp?
Begå ikke samme fejl som mig.
Ingen behøver at dø i dag.
Jeg har forsøgt at være fair.
Men kun med blod kan det, der er sket,
fortrydes.
Fremad!
Stenen!
Vent! Bliv her.
Lad være.
Gør det.
For vores mor.
Jeg dræber hende og hendes bastard-søn.
For det, de gjorde mod os.
Nej!
Du skal hente et sværd til mig.
Og dræbe manden, som skulle føre det.
Jeg ønsker ingen krig mod dig.
På én betingelse.
Hvad som helst.
Hans hoved.
Vælger du en dødelig frem for din kone? Frem for os?
- Du har ikke længe... - I denne verden.
- Nogen må... - Klippe tråden over.
Jeg giver afkald på hævn.
Du talte sandt, Hera.
Forveksl ikke min venlighed med svaghed.
Svag er ikke sådan, de vil huske mig.
Husk mig hellere for noget, som kaldes
tilgivelse.
Jeg vil viske tavlen ren for alle, som har gjort mig uret.
Intet
kan fortrydes.
Men sådan her
kan vi komme videre.
Jeg beder om,
at du gør det, du lovede,
for Serafim.
Hvem siger, at du bestemmer?
Bastard.
Var din tunge, Ares. Vær ikke dum.
Stop. Ikke mere.
Ikke flere konflikter, bror.
Men vi kan ikke lade verden ende i kaos.
Olymperne skal tilbage til Olympen, Poseidon til havet, og Hades
til Underverdenen.
Det er det, der skal gøres.
Vi må genskabe orden i verden.
Når to sjæle skal være sammen,
kan intet holde dem adskilt.
Og der kommer kun mere smerte og blodsudgydelse.
Tilgiv mig.
Nej.
- Nej! - Heron!
Heron.
Nej!
Ingen af jer fortjener det!
Ingen af jer!
Først var det Zeus med al hans svindel og illoyalitet.
Og så Hera.
Du førte hans forseelse til den anden yderlighed.
Du slap død og ødelæggelse løs i dit eget hjem.
Og igen Hades, fejler du.
Du snyder og forråder en ædel helt,
mens dem, du konspirerer med, forgifter verden.
I er selv ude om det her.
Jeg siger det navn, ingen siger.
Og med det er olympernes regeringstid forbi!
Tyfon.
Tyfon!
Tiden er inde til, at Titanerne vender tilbage!
Tekster af: Mila Tempels