Sinoć sam vidio munju.
Čudno, s obzirom na to da je bilo potpuno vedro.
Ti ne znaš ništa o tomu, zar ne?
Morat ćeš naučiti to kontrolirati.
A to neće biti lako.
Ako se ne odupreš, takva moć može te opiti.
- Dakle, čime sam zaslužio tvoj posjet? - Nadao sam se da mi možeš pomoći.
Da želim pronaći mač koji mi je Zeus iskovao, kako bih to učinio?
Zašto?
To je sve što mi je ostalo od njega.
To je jedini razlog?
Trebat će ti adamantin,
ali ne bilo kakav.
Mora biti iskopan iz iste žile kao i mač.
Stavi ga ovamo
i odvest će te do mača.
- Hvala. - Ako odlučiš otići, budi oprezan.
Koliko sam čuo, mač je zaglavljen u Talosovoj glavi.
Polovica ih se došla oprostiti.
Dok je druga polovica došla potvrditi svoju smrt.
Otac je bio kompliciran,
Najblaže rečeno, bio je prepun mana.
No nitko ga se nije usudio izazvati.
Osim Here.
Stvarno ga više nema?
Nema ga ovdje.
Nakon sutrašnjeg obreda, kreće put Podzemlja.
Ali on je besmrtan.
Kako može umrijeti?
Ne umiremo kao smrtnici.
No svejedno nam sude.
Može nas utješiti činjenica da je umro dostojanstveno.
Ali možemo nestati u bezdanu Podzemlja ako nas zaborave.
Zato moramo pričati o očevim djelima.
Podsjećati druge da prinose žrtve u njegovo ime.
Znaj da će moji sljedbenici izgraditi mnogo hramova njemu u čast.
Neću dopustiti da otac bude zaboravljen.
Dok čuvamo njegovu ostavštinu na Zemlji,
moramo je štititi i ovdje.
Liga s Olimpa ujedinila je sve grčke bogove.
Ali ne postoje vječni savezi.
Samo je strah od oca i stričeva ostale držao podalje.
Gdje je gospodar Podzemlja?
ZEUSOVA KRV
Prošeći sa mnom.
Znaš li gdje smo?
Srce me boli i gubim razum
jer pao sam u rijeku Letu.
Svaki put kad prolazim, razmišljam da malo popijem.
Jer Leta briše sva sjećanja i bol.
Oslobađa te prošlosti i svega što te muči.
No ipak to ne učinim. Znaš zašto?
Što bi bilo s mojom ženom i djecom?
I dalje bi bili vezani za ovo mjesto. Kao i ja.
Možda ćemo jednog dana biti slobodni.
Tamo gore.
Tomu se nadam.
Sreći. Istinskoj sreći.
I ti možeš to dobiti.
Poželi sreću
i rijeka će ti pokazati tvoju najsretniju uspomenu
kako bi opet mogao biti radostan.
Znam koliko te boli.
Što je veća ljubav,
veća je i tuga.
I ja sam to proživio.
Nisam želio ovo kraljevstvo.
Pjesnici svašta pričaju o mom golemom blagu.
I o kraljevstvima kojima vladam.
No ne znaju istinu.
Život u Podzemlju uništi te.
Ne možeš to vječno trpjeti.
Nisam imao nebo ni more.
Moje kraljevstvo...
bilo je zatvor.
Čak ni ja nisam mogao izdržati.
Nitko ne želi stalno slušati urlike mrtvih.
Ne mogu dugo izbivati iz Podzemlja.
Trpim neizdrživu bol kad me predugo nema.
Još se sjećam kad sam je prvi put vidio.
Nije bilo te boli koja bi me odvratila.
Ona je bila zaklon koji sam trebao.
Nježnost koja mi je nedostajala.
Tko je ondje?
Znao sam da me njezina majka Demetra nikad ne bi prihvatila
i da nijedna božica, a pogotovo sunašce poput Perzefone,
nikad ne bi htjela živjeti u Podzemlju.
No kad si odsječen od svijeta, vidjeti nekoga takvog je dar.
Ne samo da to trebaš,
već osjećaš potrebu i da se vratiš.
Ne.
Samo polako, prijatelju.
Ali što bih joj mogao ponuditi?
Polako.
Za tvog prijatelja.
Hvala ti.
To si opet ti, zar ne?
Već si me posjetio?
Zašto se ne pokažeš?
Htio sam,
ali znao sam da će mi to samo nanijeti bol.
Pa sam je odlučio prestati posjećivati.
I ja znam kako je voljeti nekoga koga ne možeš imati.
I ja znam kako je živjeti u izolaciji i boli.
Moja je tamnica bilo Podzemlje.
Tvoja je ona šuma
u kojoj si se skrivao od Akrizija i njegovih sinova dok su te lovili.
Svećenica ti je bila jedina sreća.
Kao meni Perzefona.
Baš kao i ti, koliko god sam se trudio, nisam mogao bez nje.
Počeo sam je posjećivati
i razgovarati s njom iz sjene.
Kad znaš samo za tamu,
tražiš svjetlo.
Obojica smo u njima pronašli utočište.
Mir koji nismo očekivali.
Vrtlarstvo te naučilo drukčije gledati svijet.
Kako to misliš?
U svemu primjećuješ detalje.
Žilice na lišću, vlažnost zemlje.
Bez brige o detaljima tvoj vrt ne bi uspio.
Zato cijeniš i najmanji blagoslov.
Precjenjuješ me.
Vrtlarstvo je samo bijeg.
Od čega?
Od moje majke.
Ima dobre namjere, ali...
Teška je.
Po čemu?
Kao prvo, gnjavi me da se udam.
Ne možeš je kriviti.
Želi da budeš sretna.
Ne trebam muškarca da budem sretna.
Da me imalo poznaje,
ne bi se dogovarala s udvaračima bez mog pristanka.
Zar su svi doista tako loši?
Važno joj je samo kraljevsko podrijetlo. Ali tako su puni sebe.
Osobito Ares. Zlo mi je od same pomisli na njega.
Nisu poput tebe.
Cijeniš čak i najmanji cvijet
i običan razgovor.
Zaista me slušaš.
Poznaješ me kako oni nikad neće.
Radujem se sljedećem susretu.
I ja.
Bio sam zaljubljen.
No zakleo sam se da neću prijeći granicu.
Kao i ti.
Svakim je danom bilo sve teže.
To me izluđivalo.
Moja želja da je vidim bila je sve veća.
Nedostajao si mi. Gdje si bio?
Dakle, istina je.
Postoji netko drugi.
- Što radiš ovdje? - Tko je on?
Samo želim znati s kim se nadmećem.
Ni s kim se ne nadmećeš.
Već si izgubio.
Ne budi tako sigurna.
Jesi li pijan?
Donio sam ti dar.
Izrađen je od kromiranog čelika,
a koža je od najbolje Zeusove junice.
Nisi trebao.
- Probaj ga. - Molim te, ne diraj me.
Hej, što radiš? Pusti me!
Dosta, Ares!
Odlazi ili ću te ubiti.
Jesi li dobro?
- Jesam. - Dakle, o njemu se radi.
Trebao bi se sramiti.
A ti bi trebao paziti komu prijetiš, starče.
Još si veća budala nego što sam mislio. Odlazi ili slijedi krvoproliće.
Biram krvoproliće.
Ne!
Gotovo je!
Ne.
Tek je počelo.
Hvala.
Mislila sam da mi se nikad nećeš pokazati.
Donio sam ti ovo.
Što je to?
Dar za rastanak.
Što? Zašto?
Ne mogu te viđati znajući da ne možemo biti zajedno.
Želim biti s tobom. Volim te.
No ne želim povrijediti majku.
Da, teška je,
ali volim je.
Razumijem.
Ali sad znam što želim,
a prije to nisam znala.
A tvoja majka?
Moja majka mora naučiti prihvatiti što želim.
Kad je suđeno da dvije duše budu zajedno,
ništa ih ne može razdvojiti.
Nemoj!
Ako ćeš jesti hranu mrtvih,
bit ćeš vezana uz Podzemlje.
Zauvijek.
Tvoja majka.
Posvuda sam te tražila.
Što se dogodilo?
Jesi li dobro?
Had me spasio.
Spasio?
Ne znam što bih da nije bilo njega.
- Majko, toliko ti toga moram ispričati. - Ispričat ćeš mi kod kuće. Idemo.
Ne idem.
Ostajem ovdje.
Majko.
Odabrala sam udvarača.
Ne misliš valjda ozbiljno.
Mislim.
Dušo, uzrujana si.
Sad nije vrijeme za ishitrene odluke.
Ni u što nikad nisam bila sigurnija.
Slušaj me.
Ti si cvijet, dijete.
Bez sunčeve svjetlosti uvenut ćeš i umrijeti u ovoj vlažnoj rupi.
Neću to dopustiti.
A sad idemo.
Žao mi je, ali odlučila sam.
Što radiš?
Idem svojim putem.
Ne!
Perzefona je pojela šest sjemenki nara
i tako se vezala uz Podzemlje.
Zbog mene.
No Demetra se nije mirila s tim.
Svima je rekla da sam je oteo. Bila je tako bijesna
da je opustošila usjeve na Zemlji
tražeći Perzefonin povratak.
Kako bi je umirio, Zeus je odlučio da Perzefona zbog tih šest sjemenaka
šest mjeseci provede ovdje, a šest s Demetrom.
No tijekom njezinog boravka ovdje,
Demetra se pobrinula da svi pate poput nje.
Zato Zemlja svake zime spava pod ledom.
No sad mi je dosta.
Dosta mi je da mi svako malo uzima ženu.
Dosta mi je gledati svoju djecu kako plaču sa svakim proljećem.
Došlo je vrijeme da nešto poduzmem,
a ti to najbolje razumiješ.
Pogledaj.
To su utvare koje si ne mogu priuštiti prijelaz.
Besciljno lutaju u mukama.
Nikad nisi znao što joj se dogodilo.
Ali smrt sve otkriva.
Htjela se odreći svojih zavjeta
i časti koju nosi svećenički poziv.
Zbog tebe.
Htjeli ste zajedno pobjeći.
No dva dana prije odlaska
saznao si gdje je čovjek koji ti je ostavio ožiljak.
Čovjek koji je ubio ženu koja te odgojila.
Preklinjala te da pobjegneš s njom i da zaboraviš prošlost.
Sjećaš li se što je rekla?
„Ne dopusti da te mržnja pretvori u ono što želiš uništiti.”
Da, ali nisi je poslušao.
Prekršio si obećanje i tražio osvetu.
Obojica znamo što je uslijedilo.
Nisi se našao s njom u šumi.
Umjesto toga, te si se noći ponovno rodio.
Kad si je napokon mogao potražiti,
nisi je mogao naći.
Jer je bila ovdje.
Što joj se dogodilo?
Reci mi.
Zašto? Ne možeš ništa promijeniti.
Ali možeš joj pomoći.
Ne prepoznaje te.
Vidi samo čudovište u koje si se pretvorio.
Zaboravi bijes i pomozi joj.
Pruži joj mir koji zaslužuje.
Ali ovo ti je zadnja prilika.
Neću ti je opet pružiti.
Pogledaj je! Pogledaj kako pati!
Pomozi joj. Ti si kriv što je ovdje.
Pomozi mi i zauvijek okončajmo
patnju naših voljenih.
U redu.
Samo ako obećaš da ćeš je dovesti ovamo i dati joj da popije vodu.
Želim da me zaboravi, kao i bol koju sam joj nanio.
Pomozite mi!
Prijevod titlova: Elvis Šimunic