Näin eilisiltana salaman.
Se oli outoa, koska oli pilvetöntä.
Et kai tiedä siitä mitään?
Sinun on opittava hallitsemaan sitä.
Siitä ei tule helppoa.
Sellaisen voiman käyttö voi olla humalluttavaa, jos sen sallii.
No, mikä suo minulle tämän kunnian?
Tarvitsen apuasi.
Miten voisin löytää Zeuksen minulle takoman miekan?
Miksi?
Hänestä ei ole muuta jäljellä.
Onko se ainoa syy?
Tarvitset adamantiinia muttet mitä tahansa sellaista.
Sen on oltava samasta suonesta, josta vedit miekan.
Laita sitä tänne,
niin se johdattaa sinut miekkasi luo.
Kiitos. - Jos päätät mennä, ole varovainen.
Kuulemani mukaan miekka on yhä jumissa Taloksen päässä.
Puolet heistä tulivat hyvästelemään.
Toinen puoli tuli vahvistamaan myrskyisän tuhon.
Isä oli monimutkainen,
mikä on kiltti tapa sanoa epätäydellinen.
Kukaan ei uskaltanut haastaa häntä.
Paitsi Hera.
Onko hän todella poissa?
Poissa täältä.
Huomisen seremonian jälkeen hän matkaa manalaan.
Mutta hän on kuolematon.
Miten hän voi kuolla?
Emme kuole kuten kuolevaiset,
mutta meidät tuomitaan silti.
Meitä lohduttaa se, että hän kuoli hyvin.
Mutta voimme vajota manalan kuiluun, jos meidät unohdetaan.
Meidän pitää kertoa tarinoita isän teoista.
Muistutetaan muita uhraamaan hänen nimessään.
Lupaan, että seuraajani rakentavat monta temppeliä hänen kunniakseen.
En salli isämme unohtua.
Suojelemme hänen perintöään maan päällä -
ja täälläkin.
Olympoksen liiga yhdisti kaikki Hellaksen jumalat.
Mutta loputtomia liittoja ei ole.
Vain pelko isäämme ja setäämme kohtaan piti muut kurissa.
Missä on Manalan herra?
Tule kävelylle kanssani.
Tiedätkö, missä olemme?
Sydäntäni särkee, ja aistini pettävät,
koska olen uponnut Lethejokeen.
Aina kun kuljen sen ohitse, haluan juoda sen vettä,
koska Lethe poistaa muistot ja tuskan.
Se vapauttaa menneistä ja kaikista vaivoista.
Mutten juo.
Tiedätkö miksi?
Miten vaimolleni kävisi?
Entä lapsilleni?
He olisivat yhä sidoksissa tänne kuten minäkin.
Ehkä vapaudumme siitä jonain päivänä -
ylläolevassa maailmassa. Sitä minä toivon.
Todellista onnea.
Voisit saada sen myös.
Toivo onnellisuutta, niin joki näyttää onnellisimman muistosi,
jotta voit tuntea taas iloa.
Tiedän sinua painavan tuskan.
Mitä suurempi rakkaus,
sitä suurempi suru.
Minäkin olen kokenut sen.
En halunnut tätä valtakuntaa.
Runoilijat kertovat tarinoita valtavista aarteistani.
Ja valtakunnista, joita hallitsen täältä käsin.
Mutta he eivät tiedä totuutta.
Manalassa eläminen myrkyttää sielun.
Kukaan ei kestä mahdottomia.
Minulla ei ollut taivasta eikä merta.
Valtakuntani -
oli vankila.
Edes minä en kestänyt sitä.
Kukaan ei halua kuunnella kuolleiden jatkuvaa huutoa.
Aikani poissa manalasta on rajallista.
Ylitsevuotava tuska alkaa,
kun olen poissa liian kauan.
Muistan yhä, kun näin hänet ensi kerran.
Mikään tuska ei voinut pitää minua poissa.
Hän oli tarvitsemani suoja.
Kaipaamani hellyys.
Kuka siellä?
Tiesin, ettei hänen äitinsä Demeter hyväksyisi minua ikinä -
eikä yksikään jumalatar ja varsinkaan Persefonen kaltainen valonsäde -
haluaisi asua manalassa.
Mutta kun on erillään maailmasta, sellaisen näkeminen on kuin lahja.
Sitä tarvitsee,
ja sen luo on pakko palata.
Ei.
Noin, ystäväni.
Mitä voisin tarjota hänelle?
Sillä lailla.
Hevosystävällesi.
Voi kiitos.
Sinä taas, vai mitä?
Kävitkö luonani aiemmin?
Mikset näyttäydy?
Minä halusin -
mutta tiesin, että siitä seuraisi vain sydänsuruja.
Päätin lakata käymästä hänen luonaan.
Minäkin tiedän, mitä on rakastaa jotakuta, jota ei voi saada.
Tiedän, millaista on elää eristettynä ja tuskissaan.
Vankilani oli manala.
Omasi oli se metsä,
jossa piileksit Akrisiukselta ja hänen pojiltaan.
Se papitar oli tähti pimeydessäsi.
Persefone oli omani.
Vaikka yritin kovasti, en voinut pysyä poissa kuten et sinäkään.
Aloin käydä hänen luonaan -
ja puhua hänelle varjojen suojasta.
Kun tuntee vain pimeyden,
etsii valoa.
Löysimme molemmat niistä turvapaikan.
Rauhan, jota emme uskoneet tuntevamme.
Puutarhanhoito on opettanut sinut näkemään maailman eri tavalla.
Miten?
Huomaat kaikki yksityiskohdat.
Lehtisuonet ja mullan kosteuden.
Yksityiskohtien huomaaminen on elintärkeää puutarhan selviytymiselle,
minkä vuoksi arvostat pienimpiäkin siunauksia.
Luulet minusta liikoja.
Totta puhuen puutarhanhoito on vain pakokeino.
Mistä?
Äidistäni.
Hän tarkoittaa hyvää,
mutta hän on vaikea.
Miten?
Hän vainoaa minua naimisiinmenosta.
Älä syytä häntä siitä.
Hän haluaa onneasi.
En tarvitse siihen miestä.
Jos hän tuntisi minut, hän ei toisi kosijoita ilman lupaani.
Ovatko he kaikki niin huonoja?
Hän välittää vain kuninkaallisesta syntyperästä. He ovat täynnä itseään.
Varsinkin Ares. Pelkkä ajatuskin hänestä saa minut voimaan pahoin.
He eivät ole kaltaisiasi.
Arvostat pienimpiäkin kukkia -
tai vain juttelua tällä niityllä.
Sinä kuuntelet oikeasti.
Sinä tunnet minut tavalla, jolla he eivät ikinä tunne minua.
Odotan ensi kertaa.
Samoin.
Olin rakastunut.
Vannoin, etten ylittäisi sitä rajaa.
Sinä teit samoin.
Se oli päivä päivältä vaikeampaa.
Se teki minut hulluksi.
Haluni nähdä hänet vain kasvoi.
Olen kaivannut sinua. Missä olit?
Se on siis totta.
On joku toinen.
Mitä teet täällä? - Kuka hän on?
Haluan vain tietää kilpailijastani.
Et kilpaile kenenkään kanssa.
Olet jo hävinnyt.
Älä ole niin varma siitä.
Oletko humalassa?
Toin sinulle lahjan.
Se on tehty kromiteräksestä.
Nahka on Zeuksen parhailta hiehoilta.
Ei olisi pitänyt.
Sovita sitä. - Älä koske minuun.
Mitä sinä teet? Näpit irti minusta!
Riittää, Ares!
Häivy, tai tapan sinut.
Oletko kunnossa?
Olen. - Se on siis hän.
Saisit hävetä itseäsi.
Varo itse, ketä uhkailet, vanhus.
Olet isompi typerys kuin luulin. Lähde, tai syntyy verenvuodatusta.
Valitsen verenvuodatuksen.
Ei!
Se on ohi.
Ei.
Se on vasta alkanut.
Kiitos.
Luulin, ettet ikinä näyttäytyisi.
Toin tämän sinulle.
Mikä se on?
Jäähyväislahja.
Mitä? Miksi?
En kestä nähdä sinua, koska tiedän, ettemme voi olla yhdessä.
Tahdon olla kanssasi. Minä rakastan sinua -
mutten halua satuttaa äitiäni.
Vaikka hän on vaikea,
rakastan häntäkin.
Minä ymmärrän.
Mutta nyt tiedän, mitä haluan,
aivan uudella tavalla.
Entä äitisi?
Äiti saa luvan hyväksyä, mitä haluan.
Kun kahden sielun on tarkoitus olla yhdessä,
mikään ei voi erottaa heitä.
Ei, älä!
Jos syöt kuolleiden ruokaa,
sitoudut manalaan -
ikuisuudeksi.
Se on äitisi.
Olen etsinyt sinua joka paikasta.
Mitä tapahtui?
Oletko kunnossa?
Haades pelasti minut.
Pelastiko?
En tiedä, mitä olisin tehnyt ilman häntä.
Äiti, minulla on paljon kerrottavaa.
Voit kertoa kotona.
Mennään.
Minä en tule.
Jään tänne.
Äiti,
olen valinnut kosijani.
Et voi olla tosissasi.
Olen minä.
Kultaseni, olet järkyttynyt.
Älä tee hätiköityjä päätöksiä.
En ole ikinä ollut yhtä varma mistään koko elämässäni.
Kuuntele minua.
Olet kukka, lapseni.
Ilman auringonvaloa kuihdut ja kuolet tässä kosteassa kuopassa.
En salli sitä.
Mennään nyt.
Valitan, mutta olen päättänyt.
Mitä sinä teet?
Leikkaan napanuoran.
Ei!
Persefone söi kuusi granaattiomenan siementä -
ja sitoutui manalaan.
Minun takiani.
Demeter ei voinut sietää sitä.
Hän sanoi kaikille minun kidnapanneen tyttärensä ja raivostui niin,
että aiheutti Maan pelloille kuivuuden -
ja vaati Persefonen paluuta.
Hänen lepyttämisekseen Zeus päätti, että koska Persefone oli syönyt kuusi siementä,
hän viettäisi kuusi kuukautta täällä ja loput kuusi Demeterin luona.
Mutta Persefonen ollessa täällä -
Demeter varmistaa, että muut kärsivät hänen laillaan.
Siksi Maa nukkuu pakkasessa joka talvena.
Olen saanut tarpeekseni.
En anna riistää vaimoani minulta uudelleen ja uudelleen.
Lapseni itkevät joka kevään koittaessa.
On toiminnan aika,
eikä kukaan ymmärrä sitä sinua paremmin.
Katso tuonne.
He ovat niiden henkiä, joilla ei ole varaa ylittää jokea.
He ovat loppumattomassa piinassa.
Et tiennyt, miten hänen kävi.
Mutta kuolema paljastaa kaiken.
Hän aikoi hylätä valansa -
ja papittaren kunnian sinun takiasi.
Aioitte karata yhdessä,
mutta kaksi päivää ennen lähtöänne -
sait tietää, missä sinut arpeuttanut mies oli.
Hän oli tappanut naisen, joka oli kasvattanut sinut.
Naisesi aneli sinua karkaamaan kanssaan ja antamaan menneiden olla.
Muistatko, mitä hän sanoi?
"Älä anna vihan tehdä sinusta juuri sitä, minkä aioit tuhota."
Niin, muttet totellut hänen sanojaan.
Rikoit lupauksesi ja lähdit etsimään kostoa.
Tiedämme, mitä sitten tapahtui.
Et tavannut häntä metsässä.
Sen sijaan synnyit sinä iltana uudelleen.
Kun voit viimein etsiä häntä,
et löytänyt häntä enää,
koska hän oli täällä.
Miten hänen kävi?
Kerro.
Miksi? Et voi muuttaa tapahtunutta.
Mutta voit auttaa häntä.
Hän ei tunnista sinua.
Hän näkee vain hirviön, joka sinusta on tullut.
Päästä irti raivostasi ja auta häntä.
Anna hänelle hänen ansaitsemansa rauha.
Tämä on viimeinen tilaisuutesi.
En tarjoa sitä enää.
Katso häntä! Katso, miten hän kärsii!
Auta häntä. Hän on täällä sinun takiasi.
Auta minua, niin voimme päättää läheistemme kärsimyksen -
lopullisesti.
Hyvä on.
Vain, jos lupaat tuoda hänet tänne ja annat hänen juoda vettä.
Haluan hänen unohtavan minut ja hänelle aiheuttamani tuskan.
Auttakaa minua!
Tekstitys: Petri Nauha