Salvează-l!
Găsește sabia!
Caută-l pe Gigantul de Bronz!
Salvează-l pe fratele tău!
Vino cu mine, frate!
Ne vom răzbuna și vom pune capăt domniei zeilor!
Sunt mai corupți decât noi.
Ne-au distrus viețile.
Mama noastră a murit din vina lor.
Nu vrei să-i răzbuni moartea?
Ori ești cu mine,
ori ești împotriva mea.
A primit ce merita.
Poate.
A ucis-o pe mama ta.
E chemarea Ursitoarelor.
Heron!
Serafim era un monstru, dar avea dreptate cu ceva.
Zeii sunt mai corupți decât noi.
De ce i-am asculta?
SÂNGELE LUI ZEUS
M-ai folosit cu îndemânare furca.
Cine ești?
Hades.
E mult mai rău decât îți poți imagina.
Dar eu te pot ajuta.
Te pot salva de soarta care te așteaptă acolo.
Îți cer un singur lucru.
Îngenunchează!
Ce vrei?
Dreptate.
Nu vrei să fii, în sfârșit, liber?
Asta e ceea ce îți ofer.
De ce te-aș crede?
Pentru că aceia care ți-au distrus viața
mi-au distrus-o și mie.
Și, ca să fim cinstiți, nu ai de ales.
Ori osânda veșnică...
ori eu.
Aleg osânda.
Întinde mâinile!
Mergi!
Știi cine suntem?
Sunteți regii
care fac judecata.
Ai trimis multe suflete dinaintea noastră.
Mai multe decât oricare alt bărbat cu obârșie de muritor.
Acum vei fi judecat la rândul tău,
aidoma celor pe care i-ai trimis aici.
Iată doar o fărâmă din urgia pe care ai abătut-o în lume!
N-am mai văzut asemenea măcel de la cei 30 de tirani încoace.
Ai ucis de-a valma vinovați și nevinovați.
Simpla asociere
a fost de-ajuns să-ți stârnească furia.
Și să nu uităm de mama ta.
Și de fratele tău.
Nu știai cine erau când i-ai întâlnit prima dată.
Dar le-ai recunoscut calvarul.
Te apăsase în copilărie.
Însă, în loc să arăți îndurare,
ai vrut să răspândești chinul și groaza la care ai fost supus.
Să ațâți patima în aceia pe care voiai să-i preschimbi.
Dar povara asta nu te apasă doar pe tine.
O împarți cu cineva.
Și, cu toate că viața ți-a fost plină de orori,
ai arătat și un dram de bunătate.
Adevărul este că față de ea ai dat dovadă chiar de philotimo.
Chiar de agape, aș îndrăzni să spun.
Am văzut ani de cruzime ispășiți print-un singur gest.
O faptă cu adevărat bună poate cântări mai mult decât fac alții într-o viață.
Soarta ți-e pecetluită.
Te căiești?
Nu.
Ascultă bine, Serafim.
Toți oamenii greșesc.
Dar cei buni dau înapoi când știu că au apucat pe căi greșite.
Îndreaptă răul pe care l-au făcut.
Prin urmare, singurul păcat adevărat este trufia,
de care tu te faci vinovat fără tăgadă.
Căiește-te acum, ca să ne putem arăta îndurători!
Nu primesc.
Căiește-te, neghiobule!
De nu o faci, îți vei atrage o osândă și mai grea.
Nu vreau nimic de la ei.
Nici de la tine.
Te vom arunca în abis!
Nu!
Vei îndura de-a pururi chinul Tartarului.
Fie ca soarta care te așteaptă acolo să îți mistuie trufia din suflet!
Am dreptul să vorbesc?
Sunteți niște lași.
Cine vă credeți să mă judecați, bastarzi ai lui Zeus?
Lăsați-l să vorbească!
Toți s-au născut regi.
Tatăl lor le-a dat regate.
Și ce ați făcut voi?
Pe câți tineri i-ai dat pradă Minotaurului, rege Minos?
Și tu, rege Rhadamanthus,
ți-ai eliberat ore poporul?
Sau ți-a plăcut prea mult să culegi ce semănaseră alții?
Și să nu uităm de tine, cucernic rege Aeacus!
Zeus a făcut din furnici oameni pe care să-i cârmuiești.
Dar mai bine rămâneau gângănii decât să-i cârmuiești tu.
Dacă Tărâmul Umbrelor dă adevărul pe față, iată unul pe care nu-l puteți tăgădui!
Eu am ucis și am prădat pentru că nimeni nu era liber.
Nimeni nu era la adăpost.
Era cu neputință să fii cumsecade
și să scapi cu viață în regatele voastre năpăstuite.
M-am gândit că lumina din lumea de sus
ne va aduce mângâiere, dar...
De câte ori o văd, nu face decât să-mi amintească de despărțire.
Cum a fost cu Serafim?
Neîncrederea lui în tagma noastră e mare.
Îi poți face o vină din asta?
Nu. Nu pot.
Socotesc că nu s-a învoit la propunerea noastră.
Nu.
Nu va fi ușor să îl facem să înțeleagă.
Adesea, să îndupleci cu binișorul e mai rodnic decât cu de-a sila.
Poate găsiți tovărășie în suferința pe care o împărtășiți.
A crescut fără tată.
I-ai putea fi tu acela.
S-a sfârșit iarna.
Trebuie să mă întorc pe Muntele Olimp.
Te-am dezamăgit.
Când două suflete sunt sortite unul altuia...
Spune-o!
Nimic nu le poate despărți.
Întocmai. Vom găsi o cale.
Pentru tine.
Pentru nopțile pustii ce vor veni.
Îți mulțumesc, Zagreus.
Unde e Meli?
Vino! Vreau să-mi iau rămas-bun.
Lasă-mă să vorbesc cu ea.
Meli...
Draga mea...
Dacă ai fi cu adevărat un zeu puternic,
n-ar fi silită să plece.
Tatăl tău e mai puternic decât crezi.
Dar este și drept.
Cum spunem noi?
Cei mai puternici războinici sunt răbdarea și timpul.
Nu-mi pasă de toate astea!
Nu pleca! Te rog!
O să mă întorc cât ai clipi.
Bine?
Vino încoace!
Te iubesc.
E pentru ultima dată.
Ți-o jur.
Ascultați-l pe tatăl vostru! Să nu îi dați de furcă!
Nu!
- Nu, mamă! - Mamă!
Nimic nu-i mai bun ca apa când ți-e sete.
Întreabă-l pe el!
Nu vreau ajutorul tău.
Poate că nu-l vrei, dar ai nevoie de el.
Ba nu.
Tu ai nevoie de ajutorul meu.
Altfel n-ai fi aici.
Ai dreptate. Și nu-ți iau în nume de rău neîncrederea.
Dar eu nu sunt ca ceilalți.
Întotdeauna am încercat să te ajut.
Eu ți-am murmurat în ureche acolo, pe plajă.
Eu te-am încurajat să mănânci rămășițele gigantului.
Mănâncă din carnea mea și salvează-te!
Am vrut să-ți dau putere.
Să te ajut să te ridici și să supraviețuiești.
De asta am îngăduit să te unești cu furca mea.
Ca să poți riposta și să bagi spaima în inimile oamenilor mârșavi.
Mai bine mă lăsai să mor.
Nu.
E cale lungă, iar soarta ți se poate schimba.
Dar trebuie să te încrezi în mine.
Zeii care te-au năpăstuit m-au năpăstuit și pe mine.
Dă-mi voie să îți arăt!
Când a căzut ultimul titan...
și sângele său a atins marea...
s-au născut giganții.
Dar zeii au fost înșelați.
Căci în acea zi s-a născut un alt monstru și mai înspăimântător.
Unul al cărui nume nu cutezăm să-l rostim.
Avea să ajungă mai puternic decât giganții și titanii laolaltă.
Marele șarpe Python a convins fiara să aștepte
și să-și sporească puterile.
Dar nu a luat partea giganților.
Războiul a făcut ravagii, secerând zei și giganți deopotrivă.
Dar răul din lume nu s-a împuținat.
Astfel, monstrul a continuat să crească
până când, în cele din urmă, s-a dezlănțuit o mare urgie.
Lupta care a urmat nu s-a asemuit cu nimic din ce văzuserăm până atunci.
Soarta a stat în cumpănă
până în ultima clipă.
În cele din urmă, am îngenuncheat fiara și am încătușat-o sub Muntele Etna.
Dar, fiind o stihie, nu am putut-o ucide.
Atunci am recurs la vrăjitorie și magie de la Răsărit, din Anatolia.
Iată, fiara va fi încătușată.
Dar nicio ființă vie nu-i va rosti numele.
Căci o astfel de faptă i-ar da viață din nou
și ar trezi-o din vraja mea.
Cu puterea pe care i-a smuls-o fiarei, zeița vrăjitoare a impregnat un diamant.
Marea Piatră Eleusină.
Dar Zeus nu a vrut să se atingă de ea.
Căci credea că niciun zeu nu e îndeajuns de înțelept.
Nici îndeajuns de bun încât să i se încredințeze soarta lumii
precum s-a întâmplat cu tatăl nostru și cu tatăl tatălui nostru.
Prin urmare, Zeus a hotărât
să despartă cele trei tărâmuri ale lumii,
iar piatra să rămână la cârmuitorul cerurilor.
Dar lăcomia și-a ițit capul hidos.
Până la urmă, Zeus n-a putut renunța nici la piatră, nici la puterea ei.
Astfel că el și Hera au găsit o cale să își asigure domnia în ceruri.
Iar asta mi-a pecetluit soarta.
Așa cum lăcomia unchiului tău ți-a pecetluit-o ție.
De ce îmi spui toate astea?
Ne-am înțeles să lăsăm sorții să decidă.
Și ca fiecare să fim legați de tărâmul nostru,
de care să nu ne răzlețim niciodată prea mult.
Dar, spre nefericirea mea,
am aflat că tragerea la sorți n-a fost deloc cinstită.
Voi destăinui-o celorlalți la judecata lui Zeus.
Nu... Nu înțeleg.
Ce știi despre nașterea lui Zeus și despre tărâmul unde l-a ascuns Geea?
E același tărâm unde a dus piatra.
Un tărâm pe care tu poți pătrunde, căci prin vene îți curge sânge de gigant.
Prefer să rabd chinuri veșnice decât să fiu iar jucăria voastră.
Subtitrarea: Liana Oprea