‫משהו לא בסדר עם הזכר והנקבה.‬
‫הזכר האכיל אותי פעם אחת.‬
‫אני מקווה שהוא יאכיל אותי שוב.‬
‫הנקבה הבהילה פעם את דוד שלי.‬
‫הבהילה? יצא לו קקי?‬
‫כן, יצא לו. היא כיוונה עליו נשק.‬
‫יש ראיות לצעד המלחמתי הזה?‬
‫אני אשאל אם יש עדים.‬
‫יש ראיות.‬
‫אני כועס.‬
‫- עצבים -‬
‫- דמויות אור -‬
‫לעזאזל.‬
‫תישאר שם.‬
‫איימי.‬
‫תעזבי את הנשק.‬
‫אל תזוז.‬
‫אני מתקשרת למשטרה.‬
‫מה נסגר? תעזבו אותי!‬
‫דני!‬
‫לעזאזל.‬
‫דני!‬
‫לעזאזל.‬
‫איזה זין. למה הכרחת אותי לעשות את זה?‬
‫הצילו!‬
‫לעזאזל.‬
‫- אל פול:‬ ‫מה קרה? תתקשר אליי! -‬
‫- שלום? בבקשה תגיד לי שאתה בסדר -‬
‫- אתה בסדר?‬ ‫-ההודעה לא התקבלה -‬
‫לעזאזל.‬
‫- בבקשה תעזור לי. -‬
‫- דני הוריד אותי מהכביש.‬ ‫אני לא יודעת איפה אני. -‬
‫- ג'ורג' -‬
‫- ההודעה לא התקבלה -‬
‫לעזאזל.‬
‫איזה זין.‬
‫מים.‬
‫יש פה מישהו. איזה מזל.‬
‫שלום?‬
‫דני!‬
‫לכי תזדייני!‬
‫תעזבי אותי בשקט!‬
‫תעזוב אותי בשקט אתה!‬
‫הרסת לי את החיים!‬
‫אני הרסתי לך את החיים? מה?‬
‫יכול להיות שלא אראה יותר‬ ‫את ג'ון, חתיכת פסיכי!‬
‫אחי מת בגללך!‬
‫מה?‬
‫פול מת?‬
‫אני לא יודע. נראה לי.‬
‫לעזאזל!‬
‫דני, מה קרה?‬
‫השוטרים ירו בו.‬
‫הוא ניסה לטפס על החומה,‬ ‫והם ירו בו, לעזאזל.‬
‫ראית אותו נכנס לאמבולנס?‬
‫כמה כדורים ירו בו?‬ ‫-אני לא יודע, בסדר?‬
‫לא יכולתי לראות.‬
‫אז אתה לא יודע.‬
‫כאילו, אולי הוא ברח.‬
‫זה יכול היה לקרות, נכון?‬
‫אני לא יודע. אני אבוד.‬
‫אני חייב לבדוק אם הוא בסדר.‬
‫טוב? פשוט... את יודעת איך לחזור?‬
‫תקשיב, נפצעתי בקרסול‬ ‫כשדחפת אותי מהגבעה המזדיינת ההיא,‬
‫אז תעזור לי לצאת מפה,‬ ‫ואני אראה לך איפה הכביש.‬
‫אני לא אקרא למשטרה.‬
‫איפה האקדח שלך?‬
‫אני לא יודעת. איבדתי אותו.‬
‫מניין לי שאת לא מחביאה אותו?‬
‫כי את שקרנית כפייתית.‬
‫כי אז הייתי יורה בך, חתיכת מטומטם.‬
‫היי! היי, תחזור הנה!‬
‫לא. תדברי במילים נחמדות!‬
‫קראת לי שקרנית.‬
‫אני לא אעזור לך אם לא תדברי במילים נחמדות!‬
‫בסדר.‬
‫יש בית חולים ליד היציאה מהכביש המהיר.‬
‫בטח לקחו אותו לשם.‬
‫תקשיבי, לא מגיע לך לדבר על פול.‬
‫בסדר?‬ ‫-רק ניסיתי לעזור.‬
‫אם אני צריך לסחוב אותך,‬ ‫את לא מדברת, נקודה.‬
‫מה שתגיד.‬
‫אין קליטה בשום מקום.‬
‫מה לעשות?‬
‫אם נדמה לו שהוא יכול פשוט לקחת אותה...‬ ‫-את מוכנה בבקשה לסתום את הפה?‬
‫טוב? את בטוחה שזאת הדרך הנכונה?‬
‫כן, אני יודעת לאן אני הולכת.‬ ‫לך לכיוון העצים האלה.‬
‫אילו עצים? הכול מלא עצים.‬ ‫-אלה שאני מצביעה עליהם, טמבל.‬
‫נו, באמת.‬
‫יש לי תחושה שאנחנו הולכים במעגל.‬ ‫-אנחנו לא, בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫יש לך משהו לאכול?‬
‫כן. חכי רגע.‬
‫תודה.‬ ‫-כן.‬
‫תודה...‬ ‫-בבקשה.‬
‫אתה כזה זין.‬ ‫-ממש טעים.‬
‫למה עשית את זה?‬
‫אתה התחלת.‬ ‫-נו, באמת.‬
‫מה את עושה?‬
‫די!‬
‫אח שלך לימד אותי את זה, אתה יודע.‬
‫לכי תזדייני.‬
‫בפעם הבאה שצופרים לך, אולי פשוט תשכח מזה.‬
‫אולי בפעם הבאה,‬ ‫תחשבי פעמיים לפני שאת צופרת.‬
‫מה את אומרת על זה?‬ ‫-למה אתה כל כך כועס כל הזמן?‬
‫אני יכול לשאול אותו דבר.‬ ‫-מה שתגיד.‬
‫אנחנו צריכים מים.‬
‫בני אדם יכולים לחיות כמה ימים בלי מים,‬ ‫אז תירגעי.‬
‫זה במאה אחוז לא נכון.‬
‫כן? אז כמה זמן?‬
‫לא יודעת...‬
‫תשע עשרה שעות?‬ ‫-תשע עשרה?‬
‫ישנתי 19 שעות בלי לשתות מים, מטומטמת.‬
‫מי ישן כל כך הרבה?‬
‫היה לי יום רע!‬
‫אתה ילד.‬ ‫-את תינוקת.‬
‫את לא מסוגלת אפילו ללכת.‬
‫ודפקת את עצמך, דרך אגב.‬ ‫אני לא יכול לסחוב אותך עכשיו.‬
‫זה לא משנה.‬
‫אני צריכה רק לשרוד עד הבוקר.‬
‫מישהו ימצא אותי בבוקר.‬ ‫-בסדר.‬
‫באמת נראה לך שמישהו מחפש אותך?‬
‫ג'ורג' בטח אפילו לא יודע שאת נעדרת.‬
‫הוא לא יבדוק מה שלומך אחרי כל מה שעשית לו.‬
‫תעשי לי טובה, את לא תירי בי.‬
‫תירגעי, וואו! אלוהים.‬
‫את ההוכחה שפסיכולוגיה מערבית‬ ‫לא עובדת על הנפש המזרחית.‬
‫כן, מה אתה אומר.‬
‫לך למצוא אלוורה ואגבה.‬
‫וגם סמבוק.‬
‫לך כבר.‬
‫בסדר.‬
‫ותישאר במקום שאראה אותך,‬ ‫כי אני אירה בך, באמת.‬
‫אין לי יותר מה להפסיד.‬
‫מה זה סמבוק בכלל?‬
‫את זה אפשר לאכול?‬
‫לא, אלה פרחים.‬
‫לך לכיוון הסלע. דברים בשרניים אוהבים צל.‬
‫את זה אפשר לאכול?‬
‫וואו, פשוט תקשיב לי ותחפש את מה שאמרתי לך.‬
‫אפשר להציע לך עוד משהו?‬
‫תה? קינוח?‬
‫תמשיך להתחצף, ולא תקבל בכלל.‬
‫וואו. בסדר.‬
‫את יודעת מה הבעיה שלך?‬
‫את חושבת רק על עצמך.‬
‫הבעיה שלך היא שאתה רק מתלונן על כולם.‬
‫בואי נפסיק לדבר, בסדר?‬
‫הנה. קח קצת סמבוק.‬
‫קח.‬
‫מה שתגידי.‬
‫איזה בלגן.‬
‫את יודעת, אתה נולד,‬
‫אתה מקבל החלטות,‬
‫ואז פתאום...‬
‫אתה פה.‬
‫יופי של סיכום.‬
‫היי, את בטוחה שזה סמבוק?‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫מה בדיוק אכלנו?‬
‫משהו רעיל.‬
‫חשבתי שאמרת שאת מומחית לצמחים.‬
‫אני בודקת דברים בגוגל ועושה כאילו.‬
‫אוי, לא, אני הולך למות.‬
‫נראה לי שאנחנו בבעיה. זה...‬
‫זה לא משהו רגיל.‬
‫אני אלך לחפש עזרה.‬
‫לא, אתה לא תצליח לחזור אליי.‬
‫אני רק רוצה לנסות.‬
‫היי!‬
‫אל תשאיר אותי פה.‬
‫אני לא יכול לזוז.‬
‫מה קורה פה?‬
‫מה?‬ ‫-מה?‬
‫מה זה רעל בכלל?‬
‫נראה לי שזה פשוט חומר כימי.‬
‫ומה זה חומר כימי?‬
‫אני לא יודעת, דני.‬
‫איך זה שכל האסייתיים רגישים ללקטוז?‬
‫אולי כי...‬
‫חלב לא היה חלק מהתזונה של אבותינו.‬
‫לא, זה לא הגיוני,‬
‫כי בכל מאכל קוריאני יש בשר בקר.‬
‫אם היו לנו פרות, למה לא שתינו את החלב?‬
‫היי...‬ ‫-את מבינה?‬
‫אתה חייב להפסיק לשאול אותי שאלות, בסדר?‬
‫אתה נשמע כמו ג'ון.‬ ‫-אמא, למה את עובדת כל כך הרבה?‬
‫בסדר. את מרגישה טוב?‬ ‫-אמא, אל תעזבי אותי!‬
‫הזמן לא הגיוני כרגע.‬
‫ג'ורג' אמר לי שהזמן הוא כמו...‬
‫כאילו, כשאתה ילד, הוא קטן.‬
‫ויש אחוזים...‬
‫לעזאזל. הסתבכתי עם זה.‬
‫יש... לעזאזל!‬
‫לעזאזל, אני מסתבך עם כל דבר.‬
‫אני חייבת ללכת הביתה.‬
‫ביום שבו צפרת לי,‬
‫ניסיתי להחזיר גרילים שקניתי כדי להתאבד.‬
‫לא נתנו לי להחזיר אותם.‬
‫הרגשתי שהעולם רוצה שלא אהיה יותר.‬
‫אולי בגלל זה אנחנו חולים...‬
‫אלוהים, דפקתי הכול,‬
‫הם אפילו לא קיבלו את טפסי ההרשמה שלי.‬
‫תעזור לפול.‬
‫דני, אתה בכל זאת האח הגדול.‬
‫את שומעת את הקולות האלה?‬
‫לא, אני לא שומעת כלום.‬
‫נחמד.‬
‫דני, אתה ממש חייב להקיא.‬
‫אני מרגישה עכשיו יותר טוב.‬
‫פעם השתנתי למישהי על כל השירותים.‬
‫כן, זאת אני.‬
‫אה, כן, נכון.‬
‫לא, חשבתי על פעם כשהייתי ילד.‬
‫זה היה בטעות,‬ ‫אבל אבא שלי פירק לי את הצורה.‬
‫ועכשיו אתה צריך להעביר את הטראומה הלאה,‬
‫לנהגת תמימה בג'יפ לבן.‬
‫את יודעת שהגוף סופג חומרים מזינים,‬
‫ואז משתין ומחרבן את כל הדברים הרעים?‬
‫כן, דני, אני יודעת על זה.‬
‫מה אם זה מה שאנחנו עושים לתינוקות?‬
‫אבל את יודעת, הורים,‬
‫הם כאילו משתינים את הטראומות שלהם הלאה.‬
‫מעניין מי היה הראשון שהשתין. אתה מבין?‬
‫מה היינו לפני שהיינו קופים?‬ ‫-ספוגים.‬
‫לא היינו ספוגים לפני שהיינו קופים.‬
‫פעם היה לנו זנב.‬
‫לפעמים אני עדיין מרגיש‬ ‫איפה פעם היה לי זנב...‬
‫אוי, אלוהים, מישהו בא.‬
‫תודה.‬
‫תודה רבה.‬
‫על מה?‬
‫מה?‬
‫נראה לי שזה עזר.‬
‫תראי, זה יפה, כמו סקיטלס.‬
‫הייתי אוכלת עכשיו בורגר קינג.‬
‫כל מי שנולד בשנות השמונים נדפק לגמרי,‬
‫כאילו, מזון מהיר, ממתקים, עישון פסיבי.‬
‫תחשבי על זה.‬
‫הגענו לגיל ההתבגרות‬ ‫בדיוק כשהמציאו את האינטרנט.‬
‫וכשעזבנו את הבית, פס רחב נהיה דבר.‬
‫נכון.‬
‫כמה פורנו. ארץ לא נודעת.‬
‫כן, כמו במערב הפרוע.‬
‫אפילו לא חיפשתי, פשוט לקחתי את מה שהיה.‬
‫יודעת מה? אנחנו היינו ארנבי המעבדה, נכון?‬
‫השתמשו בנו.‬
‫זה דפוק.‬
‫כן, אני יכולה להסכים.‬
‫היי, מה אם...‬
‫מה אם הדור שלנו היה מתחיל לחקות את הפורנו‬
‫שראינו בחיים האמיתיים?‬
‫ואז החיים האמיתיים היו נהיים הפורנו.‬
‫כמו מין גשר בין האנלוגי לדיגיטלי.‬
‫כן, כאילו...‬
‫בגללנו מקובל עכשיו לחנוק.‬
‫זה מקובל?‬
‫כן, כל הילדים עושים את זה.‬
‫הם בטח אפילו לא יודעים‬ ‫שפעם זה היה פחות נפוץ.‬
‫מה?‬
‫ככה אחי היה?‬
‫כן, קשוח מאוד. אבל בדרך הכי טובה שיש.‬
‫טוב, בעצם אל... תעצרי. בסדר?‬
‫סליחה ששאלתי. אני לא רוצה לדעת פרטים.‬
‫סליחה.‬
‫אני אפילו לא יודע‬ ‫אם הייתה לפול פעם חברה אמיתית.‬
‫חבל שלא דיברתי איתו יותר.‬
‫על דברים אמיתיים.‬
‫הוא היה אוהב את זה.‬
‫נראה לי שהוא רק רצה להרגיש שרואים אותו.‬
‫זאת אומרת, זה מה שכולנו רוצים, נכון?‬
‫אני לא רוצה שאף אחד יראה מי אני באמת.‬
‫פעם כל כך נמאס לי מהאגרטלים של ג'ורג',‬
‫ששברתי אחד בכוונה, והאשמתי את ג'ון.‬
‫את לא אוהבת את האגרטלים של ג'ורג'?‬ ‫-לא, אני שונאת אותם.‬
‫פשוט לא יכולתי להגיד לו.‬
‫לא יכולתי להגיד לו הרבה דברים.‬
‫למה לא?‬
‫נראה לי שאם את לא מרגישה בבית‬ ‫בשום מקום, את פשוט נסוגה לתוך עצמך.‬
‫עם ג'ורג' וג'ון את מרגישה בבית, נכון?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫פעם חשבתי שג'ון היא התשובה.‬
‫כשהיא הייתה תינוקת, הסתכלתי עליה והרגשתי‬
‫שלא משנה מה עשיתי או לא עשיתי באותו יום,‬
‫האהבה שלה לא תיחלש לעולם.‬
‫ומאז אני רודפת איתה אחרי התחושה הזאת.‬
‫אבל היא מתבגרת.‬
‫והאהבה שלה נהיית מותנה מאוד בדברים.‬
‫נכון. אם תיתני לי עוגייה,‬ ‫אני אתן לך חיבוק.‬
‫פול היה כזה.‬
‫הוא עדיין כזה.‬
‫בדיוק.‬
‫אתה יודע, הבנתי שכשהיא הייתה תינוקת,‬
‫היא לא חשה כלפיי אהבה ללא תנאים.‬
‫אנשים חושבים שתינוקות‬ ‫הם תמימים וחמודים, אבל הם לא.‬
‫לא, הם צורחים ובוכים‬
‫כי הם לא מקבלים את מה שהם רוצים באותו רגע.‬
‫הם הכי חסרי רחמים מכולנו.‬
‫פשוט אין להם את המילים‬ ‫או היכולת לעשות עם זה משהו.‬
‫תינוק נייד וחזק הוא פשוט רוצח סדרתי.‬
‫ובכל זאת, לחשוב ש...‬
‫ציפיתי שהילדה הקטנה הזאת תשלים אותי.‬
‫כשג'ורג' לא היה יכול,‬ ‫והעבודה לא הייתה יכולה.‬
‫למה כל כך קשה לנו להיות מאושרים?‬
‫אוי, לעזאזל. את בסדר?‬
‫אכלתי סקיטלס?‬
‫אוי, משהו לא בסדר. זה חוזר חזק.‬
‫אני מרגישה שאתה בתוך הראש שלי.‬
‫אתה מדבר, או אני?‬
‫אני לא בטוח.‬
‫נדמה לי שדיברתי על איזה לילה,‬
‫היה כבר ממש מאוחר,‬
‫ואמא שלי הכניסה לי כמו שצריך‬ ‫עם המקל מהשוק הקוריאני.‬
‫נדמה לי שהייתי בגיל 12 או 13.‬
‫יצאתי מהמיטה, והלכתי למיטה של אח שלי.‬
‫וואו, הוא בטח חלם חלום מעולה,‬
‫כי הוא חייך וכל זה.‬
‫זה ממש עצבן אותי, לעזאזל.‬
‫לקחתי עיפרון מכני,‬ ‫ועמדתי לדקור את פול בעין.‬
‫והסיבה היחידה שלא עשיתי את זה‬ ‫הייתה שכשהרמתי את הראש,‬
‫ראיתי את אחד מהאורחים‬ ‫במלון הדרכים מסתכל ישר עליי דרך החלון.‬
‫חשבתי שאני עשיתי את זה.‬
‫רגע.‬
‫מי אני?‬
‫היי, את איימי.‬
‫אני דני, בחייך.‬
‫נכון, אני איימי.‬
‫רגע, עשית ביד על תמונה של התחת שלי?‬
‫סליחה.‬
‫זה בסדר, דני.‬
‫גם אני עשיתי דברים מחפירים.‬
‫דרך אגב, מה הסיפור של הקעקוע שלך?‬
‫זה המספר 22.‬
‫כן, אבל למה 22?‬
‫ידעת שג'וזף הלר קרא לספר שלו "מלכוד 18",‬
‫אבל העורך שלו שינה את השם‬ ‫ל"מלכוד 22" באופן שרירותי?‬
‫לא.‬
‫טוב, מאז שאני זוכרת את עצמי, ככה זה לחיות.‬
‫לא יכולה להיות צורה בלי חלל.‬
‫אי אפשר לחוות את האור בלי החושך.‬
‫אנחנו תקועים.‬
‫כן, ובכל פעם שמנסים להיאחז במשהו...‬
‫הוא חומק ממך.‬
‫אף פעם לא הצלחתי לתאר מה אני מרגיש בפנים,‬
‫אבל נראה לי שזה בדיוק זה.‬
‫מלכוד 22.‬
‫נכון?‬
‫זה מין חלל ריק.‬
‫אבל לא. הוא ריק, אבל מוצק.‬
‫כן. נכון, דניאל.‬
‫ריק אבל מוצק.‬
‫ממש מתחת לפני השטח.‬
‫נראה לך שעוד אנשים מרגישים ככה?‬
‫אני יודעת שג'ורג' לא.‬
‫אני מקווה שג'ון לא תרגיש ככה.‬
‫לא יודעת.‬
‫אולי אנחנו לא נורמליים.‬
‫אולי אנחנו דפוקים מדי.‬
‫ואולי אנשים רגילים‬ ‫הם פשוט אנשים דפוקים עם אשליות.‬
‫כך או כך, בגלל זה אני לא מאמינה באלוהים.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫למה שאלוהים יעשה שככה זה יהיה?‬
‫טוב, אם אלוהים הוא הכול,‬
‫אז אנחנו אלוהים.‬
‫זה אומר שאלוהים הוא בדיוק כמונו.‬
‫אולי בגלל זה כל הדברים הם כמו שהם.‬
‫אלוהים פשוט מנסה לא להרגיש לבד בריקנות.‬
‫אף פעם לא דיברתי ככה עם אף אחד.‬
‫גם אני לא.‬
‫נראה לי שאנחנו גוססים.‬
‫גם לי נראה.‬
‫אני רואה את החיים שלך.‬
‫מסכן.‬
‫בסך הכול רצית לא להיות לבד.‬
‫אין לך סיבה להתבייש.‬
‫זה בסדר.‬
‫אני רואה הכול.‬
‫אין צורך להסתתר. זה בסדר.‬
‫וואו.‬
‫באמת אין שום דבר אחר כך.‬
‫חבל שלא עשינו את זה יותר.‬
‫איזה בזבוז.‬
‫לפחות עשינו את זה פעם אחת.‬
‫כן.‬
‫זה נחמד.‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫דני, תתעורר.‬
‫אנחנו עדיין פה?‬
‫כן.‬
‫היי, אני שומע מכוניות.‬
‫אנחנו בטח מתקרבים.‬
‫קצת מוזר שאנחנו ממהרים לחזור‬
‫לערימת החרא המסריחה שמחכה לנו.‬
‫כן, טוב...‬
‫צריך להתמודד איתה, נכון? לעזאזל.‬
‫כן, אבל אפשר ללכת יותר לאט, נכון?‬
‫כן. בסדר, כן.‬
‫יודעת מה?‬
‫שוכחים את זה, אבל לוס אנג'לס די יפהפייה.‬
‫כן.‬
‫כל כך מתרגלים לזה,‬ ‫שקל להתייחס לזה כמובן מאליו.‬
‫אוי, לעזאזל.‬
‫יש שם בתים.‬
‫וואו.‬
‫תראה, הנה הם.‬
‫מכאן הכול נראה כל כך שליו.‬
‫- קיבלת את האימייל מעורך הדין? -‬ ‫- דיברו עליך בחדשות -‬
‫- את לא עונה? -‬
‫- דני, תתקשר לאמא. -‬
‫יש לי קליטה.‬
‫- עורך הדין שלי מחפש אותך -‬ ‫- התראת "מצא את הטלפון" -‬
‫- תזדיין! אני חוסם אותך! -‬
‫תודה, אלוהים.‬
‫פול בחיים.‬
‫וואו, אלוהים, מדהים.‬
‫לעזאזל, אין לי יותר קליטה.‬
‫איזה זין. גם לי אין.‬
‫מלמעלה הבתים נראו הרבה יותר קרובים.‬
‫אוי, לעזאזל.‬
‫נראה שאנחנו קרובים.‬
‫תודה לאל.‬
‫אני בטוחה שאוכל להסביר הכול.‬
‫עורך דין טוב ידאג שלא תיכנס לכלא.‬
‫ותקשיב, דני, אם אתה צריך עזרה במשהו,‬
‫כלכלית או...‬ ‫-לא. אני אסתדר.‬
‫הכול יסתדר כמו שצריך.‬
‫אתה בטוח?‬
‫זאת אומרת, לא, אבל...‬
‫צריך לעשות הפסקה.‬ ‫-כן.‬
‫בסדר.‬
‫טוב, את בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫זהירות. בסדר?‬
‫כן.‬ ‫-היי!‬
‫איימי! את בסדר?‬ ‫-ג'ורג'?‬
‫תוריד ממנה את הידיים שלך!‬
‫מה?‬
‫אני רק רוצה לדעת‬ ‫אם אני צריך להגיע למקום שלך.‬
‫הכול דוהה.‬
‫שום דבר לא נשאר לנצח.‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬