ПАЛЕНКЕ МЕКСИКА
Сьогодні особливий момент у календарі майя.
День весняного рівнодення. Зі сходом сонця починається
не просто новий день, а новий цикл життя.
Сонце виходить з-за дерев
і своїми променями освітлює один з найвеличніших храмів Паленке.
Це Храм Сонця, і це дуже доречна назва.
Просто бути тут, купатися в променях, є привілеєм,
зв'язком, який поєднує духовність з наукою у спосіб,
давно забутий сучасним світом.
У певні ключові моменти року, і це один з них,
сонце, що сходить, робить більше, ніж освітлює сходинки храму.
Архітектура майя — це сховище стародавніх знань,
що пов'язує небо і землю, небеса і землю.
У процесі сонячне світло часто потрапляло
через певні вирівнювання у внутрішні простори,
спеціально спроєктовані для нього.
У день зимового сонцестояння сонце сходить над руїнами на вершині гори
й освітлює храм через дверний отвір,
де ми можемо уявити священника, який чекає, щоб його вкрило світлом.
За пів року, в день літнього сонцестояння,
і тільки в цей день, на світанку сонячні промені торкаються ще однієї піраміди,
перш ніж голка світла вдаряє у внутрішній кут.
Під час обох рівнодень сонце підіймається над рукотворним заглибленням
на східному горизонті й знову освітлює променями дверний отвір.
Під таким точним кутом, що протягом приблизно 40 хвилин
воно яскраво освітлює ще один внутрішній альков.
Для майя такі яскраві явища, мабуть, викликали почуття благоговіння
у всіх, хто їх бачив.
І це не просто особливий момент для стародавніх майя.
Паленке — надзвичайно символічне місце.
Поклоніння предкам у Паленке було відтворене в його архітектурі
та у зміненому ландшафті.
Він пов'язаний із сучасним населенням.
Культура майя в Паленке дуже жива.
Жрець майя Ніколас Лопес Васкес проводить тут церемонії
протягом десятиліть.
Ритуал, що відбувається зараз, представляє весняне рівнодення.
Рівнодення було дуже важливим.
Тому вони робили храми.
Це як зв'язок з усією планетою.
Дійсно, весь цей комплекс, здається, був задуманий
як інструмент, щоб виявити й проявити дивовижну гармонію Всесвіту.
То до чого була прикута їхня увага на небесах?
І як вони дійшли до свого передового астрономічного ноу-хау?
Може це бути спадщиною, переданою набагато давнішою цивілізацією?
Тієї, що залишила сліди своїх передових знань
по всій Америці?
ПРАДАВНІЙ АПОКАЛІПСИС АМЕРИКИ
ГЛАВА VI
У центрі Паленке домінує споруда, що найбільше вражає,
відома як палац.
А над ним височіє ця цікава споруда,
унікальна у світі майя — багатоповерхова вежа.
Вчені розходяться в думках щодо призначення цієї вежі.
Найбільше загадок на даху.
Дах, який ми бачимо сьогодні, є цілком сучасною
і, можливо, неточною реконструкцією.
На більш ранніх фотографіях розкопок зображені руїни вежі без даху.
Чи була вона вкрита дахом у давнину?
Дійсно, первісна вежа могла бути увінчаною оглядовим майданчиком.
Це б пояснило знайдене всередині.
Важливо, що там є кімната з гліфами,
що представляють, можливо, найважливішу з усіх планет для майя — Венеру.
Вчені підтвердили за допомогою текстів майя,
що цей символ дійсно представляє найяскравішу планету на нічному небі.
Чи могли цю вежу побудували спеціально для астрономів?
Інтуїтивно здається, що вона призначалася для спостережень за небом.
Ніхто не очікує, на вежі, призначеній для спостереження за небом,
побачити дах.
А ці гліфи Венери всередині вежі
свідчать про те, що саме для цього вона і була.
Але з усіх небесних тіл на небі чому саме Венера?
Це може бути пов'язано з однією з найбільших міфологічних фігур майя.
Боги й богині космології майя часто мали моторошно людські риси,
іноді привабливі, іноді жахливі, іноді глибоко таємничі.
Божество, на ім'я Кукулькан, який колись був людиною,
не тільки поєднував у собі всі ці риси,
але й ототожнювався з найяскравішою планетою на небосхилі.
Традиція говорить, що Кукулькан прибув після великого катаклізму
в супроводі супутників.
Він був великим учителем, який дав настанови щодо верховенства права
і того, як організувати цивілізацію, як вирощувати кукурудзу
і як будувати великі пам'ятники з каменю.
Навіть після того, як його час сплив,
Кукулькану продовжували поклонятися на небесах,
де він проявився у вигляді планети, яку ми знаємо сьогодні як Венеру.
У світі майя
існували й інші зображення Кукулькана.
А в одному знаковому місці пам'ять про нього також пов'язана
з цим надзвичайно важливим моментом весняного рівнодення.
У Чичен-Іці на Юкатані, в храмі Кукулькана,
якщо ми подивимось на піраміду, то зазвичай бачимо
північні сходи піраміди з великою головою змії
біля основи сходів і своєрідною глухою балюстрадою,
збігає вгору збоку, на якій немає нічого.
Окрім весняного рівнодення, коли сонце починає сідати,
піраміда настільки ідеально розташована, що тіні, відкинуті її кутом
на ці сходи, створюють форму тіла змії,
тож голова змії раптово завершується
хвилеподібним тіньовим тілом змії, що хвилеподібно коливається,
і це є проявом Кукулькана.
У різних частинах Мексики його знали не лише, як Кукулькана.
Він, можливо, більш відомий, як Кетцалькоатль.
Всі ці імена означають змія, що має оперення або пір'я.
Можна майже уявити, що Кукулькан був мандрівником,
який використовував місцеве ім'я, куди б він не йшов.
Ми зустрічали схожу фігуру в Перу, де його називали Віракоча.
У Месопотамії його знали як Оаннеса,
а в Єгипті — як Осіріса.
Але історії залишаються однаковими.
Могутні постаті, які з'явилися після глобального катаклізму
і обдарували стародавні народи дарами цивілізації.
Ототожнення їхнього цивілізаційного героя з планетою Венера
може пояснити одну з унікальних одержимостей майя —
відстеження рухів цієї планети в нічному небі.
Їхні дослідження Венери справді вражають.
Річ у тім, що раз на приблизно 584 дні
Венера сходить в одному і тому ж місці.
Майя мали абсолютно точну оцінку
так званого синодичного повернення Венери.
І вони змогли зробити цей розрахунок
завдяки одному з найвидатніших досягнень майя,
яке, як і неймовірна кам'яна кладка стародавнього Перу
та геніальна фармакологія стародавньої Амазонії,
може бути частиною спадщини знань, переданих з далекої доісторичної епохи
загадковою цивілізацією-попередницею.
Д-р Едвін Барнхарт картографує і вивчає Паленке вже понад 25 років,
і він один з небагатьох людей у світі,
хто може прочитати тексти стародавніх майя.
Ми читаємо ці гліфи зверху вниз у дві колонки.
Читаєте справа наліво, справа наліво до низу, перші дві,
а потім переходите до третього і четвертого і читаєте вниз.
Як система числення майя відрізняється
від системи числення, якою користуємося ми?
Наша система досить схожа.
У нас є система з основою 10, десяткова.
Ми з вами можемо записати будь-яке число
майже до нескінченності, використовуючи десять цифр.
У нас є нуль, а потім від одного до дев'яти.
І коли ми доходимо до десяти,
ми ставимо нуль на місце одиниць і одиницю на місце десятків.
Вони беруть за основу 20.
Схоже на азбуку Морзе, яка складається з тире і крапок,
плюс гліф, що позначає нуль.
-Крапка означає одиницю, а риска — п'ять. -Ясно.
Отже, коли ви маєте три риски й чотири крапки, це 19.
Щоб написати 20, треба поставити нуль,
а потім крапку на місці 20.
Отже, це позиційна система числення, яка відкривала їм
математику іншого рівня.
Наша система чудова.
Ми можемо рахувати до нескінченності, але для цього потрібно десять символів.
Майя робили те саме, але лише трьома символами.
Тож у цьому відношенні
їхня система елегантніша за нашу.
Майя не тільки використовували нуль,
їм була знайома десяткова система числення.
Коли стародавні греки й римляни,
попри їхні численні досягнення, не розуміли нічого з цього.
Система була чудова. У римлян система числення
була поганою, тому їм довелося вигадати абакус.
Передова система числення майя була не лише елегантним способом рахувати.
Для їхніх астрономів
вона була ключем до обчислення і прогнозування руху
небесних тіл, таких як Венера, Сонце і Місяць, з неймовірною точністю.
І це ж знання математики було фундаментальним для того,
що, можливо, було їхнім найбільш разючим винаходом.
Безумовно, найдивовижнішим досягненням стародавніх майя
була їхня напрочуд точна система вимірювання часу,
яку вони втілили в одному з найскладніших календарів
в історії людства.
Календар, який, звичайно, неймовірно складний.
Можете спростити його для мене? Що таке календар майя?
Календар, його… Сонячний рік складається з 365 днів.
Так.
У календарі, який склали вони, 260 днів.
Але в них є календар довгого рахунку, для свого роду лінійного відліку.
Майя відстежували ключові дати, комбінуючи три календарі,
кожен з яких мав своє окреме призначення.
Їхній священний календар був повторюваним циклом з 20 груп,
що складалися з 13 днів кожна, загалом 260 днів.
Другий календар відстежував сонячний рік,
але складався з 18 груп по 20 днів кожна,
і ще п'ять груп для завершення 365-денного року, як у нашому.
У тандемі
ці два календарі давали унікальну назву кожному дню
протягом 52-річного періоду, а потім починали все спочатку.
Але справді унікальною систему майя зробив її третій календар,
так зване довге літочислення,
яке відстежувало набагато більші проміжки часу.
Розкажіть про календар довгого рахунку.
Що це таке? Як він працює?
Для чого він призначений?
Це найцікавіший календар, тому що майя дуже циклічні,
але це єдиний їхній календар, який лінійний.
Він може рухатись уперед і назад у часі по прямій лінії до нескінченності.
Символи довгого рахунку вимірюють проходження
не просто років, десятиліть чи століть, а цілих тисячоліть,
сягаючи глибоко в минуле і майбутнє.
Чи правда, що більша частина того, що ми можемо прочитати в текстах майя,
про календар?
Так. Ось чудовий приклад. Коли ми дивимося на цю сторінку,
усе, що ви бачите зі смужками, крапками та ось цим,
це все календарна інформація.
Загалом,
дві третини всього корпусу писемності майя — це календарні гліфи.
Одне з пояснень цієї одержимості таке:
стародавні майя вірили, що світ проходить через повторювані цикли
творення і руйнування…
і що вони живуть у четвертому циклі.
Дуже схоже на стародавніх хопі,
які теж вірили, що живуть у четвертому світі.
Але на відміну від них, майя могли визначити конкретні дати своїх циклів,
які відстежували за допомогою довгого рахунку.
Про що тут йдеться?
Це прекрасне зображення.
Одне з небагатьох, яке дуже точно говорить нам,
якою була дата на початку четвертого творіння.
Тут написано 13-0-0-0-0-0.
А наступного дня вона обнуляється. І це вже 0-0-0-0-0-1.
Так. Отже, додамо це до нашої сьогоднішньої системи датування?
-3114 рік до нашої ери, 13 серпня. -Ясно.
І це початок епохи світу, у якому ми зараз живемо.
Так. І запитання:
чому це почалося в 3114 році до н.е.?
Відповідь на це запитання найкращі уми протягом століття
так і не змогли знайти.
На мою думку, ця дата досить цікава сама по собі.
Багато стародавніх цивілізацій, якщо згадати про археологічні дані,
мали визначний початок як раз тоді.
Стародавній Єгипет — 3 000 років до н.е.,
Шумер, схожий період.
Так. Ще Азія.
Схоже, світ прокидався в той час,
і майя вибрали саме цю дату.
Це дуже цікаво.
Як гадаєте, скільки цій системі?
Як далеко назад можна простежити цей неймовірний набір обчислень?
Складне запитання. Я багато про це думав.
Як я люблю казати, поки хтось не викарбував це на камені,
то все не перша спроба.
Ясно. Яка найдавніша дата, яку ви знайшли?
Є декілька. Одна повертається в минуле на 33,000 років.
Інша приводить нас до конкретної дати,
яка повертає нас на 5 мільйонів років назад.
-На 5 мільйонів років назад. -Так. Можете порахувати.
Гадаю, його намір полягає в тому, щоб заявити
про нескінченну природу часу.
Поряд із цими датами,
в текстах постійно з'являється
один ключовий гравець у драмі нічного неба. Венера.
Та сама планета, що асоціюється з божеством майя Кукульканом.
Отже, Венера інтегрована в загальну календарну систему майя.
Вони відстежують її.
Насправді існує 104 різні групи п'яти циклів Венери,
які об'єднали, щоб можна було правильно відстежувати Венеру.
Майя були одержимі космосом і майя були одержимі часом.
Ці два питання є фундаментальними для культури майя.
Ці дві пристрасті свідчать про те, що майя мали глибоке розуміння
величезної давнини нашої планети та описали її.
Тобто вони могли робити те, що робить сучасне програмне забезпечення?
-Так. -Як це їм вдавалося?
Я думаю, що вони були найвидатнішими математиками стародавнього світу.
Вони продовжували прокручувати цифри.
Вони обчислювали мільйони днів.
Неймовірно.
Якщо вони використовували дати так,
навіщо їм це було потрібно?
-Я думаю, знаєте… -Це все спекуляції.
Коли ми, археологи, критично до себе ставимося,
в основному це все спекуляції.
Ми працюємо над теоріями. У моїй галузі дуже мало фактів.
У мене є теорія, яка також, треба визнати, спекулятивна.
Календар майя здається мені недоречним артефактом.
Він здається мені спадщиною, яку майя отримали
від культури, яка потребувала цих величезних чисел.
Загубленої цивілізації, яка передала свої знання
про циклічність часу,
і закодувала їх у міфи й духовні традиції,
які через багато тисяч років ефектно проявилися
в загадковому механізмі календаря майя.
Але з якою метою?
Я припускаю, що відповідь пов'язана з концепцією майя
про мінливість світових епох.
Іноді я думаю про календар майя, як про комп'ютер для обчислення
не кінця світу, а кінця епохи.
Календар майя передбачає багаторазові руйнування
й повторне творення світу.
Повторювані світові епохи приходять і йдуть.
Майя ніколи не вважали,
що кінець світу настане 21 грудня 2012 року нашої ери.
Але вони бачили епізод великої турбулентності й змін,
які відбуваються приблизно в наш час.
Безумовно, кінець епохи передбачається приблизно на 80-річний період
з 2000 по 2080 рік, десь в цей період.
Фактично це і є наш сьогоднішній досвід сприйняття світу.
Ми живемо в час хаосу, непередбачуваності, змін.
Чи може календар майя точно визначити кінець нашої епохи?
Можливо, нам слід вдивлятися в небо,
стежити, як вони, за зірками й планетами,
на випадок неминучого чергового апокаліпсису.
Але інтерес майя до неба не обмежувався передбаченням майбутнього.
Тут, у Паленке, є докази, які доктор Барнхарт хоче мені показати.
Звідси відкривається чудовий краєвид,
звідки видно обрій.
На південно-західній стороні площі навпроти Храму Сонця
доктор Барнхарт веде мене до іншої потужної споруди,
відомої як Храм листяного хреста.
Він датується приблизно 692 роком нашої ери.
Всередині, на задній стіні, на нас чекає цікава різьблена фреска.
Вчені вважають, що він розкриває
головну таємницю релігії майя,
таємницю того, що відбувається з нами після смерті.
Ми стоїмо перед надзвичайною фрескою,
яку мені досить важко інтерпретувати.
Розкажіть, що ви про нього думаєте?
Очевидно, що він дуже складний.
Іконографія на ньому всюди.
Тут є листяний хрест, через те, що це листя виходить назовні.
Також є наші дві фігури по обидва боки.
Праворуч на фресці зображений покійний Пакаль Великий,
засновник і правитель Паленке.
Його очі закриті, він одягнений у поховальний одяг.
А ліворуч — його син і наступник, Кан Бахлам.
Ось обличчя Кана Бахлама.
Його портрет розвішаний по всьому місту. Ми точно знаємо, що це він.
-Так. -Впізнаємо його.
-Але він великий і високий, Кан Балам. -Так.
Я думаю про нього.
Нам багато відомо про його життя.
Ми знаємо, що його батько був найвідомішим королем цього міста.
І він був призначений спадкоємцем у віці шести років.
Але його батько жив до 80 років.
Тож він чекав усе життя і став королем у 48 років.
І я думаю, що він був неймовірно підготовлений в математиці, архітектурі,
астрономії, а також в релігії, міфології.
Ця група, три чудові храми, є його вітриною.
Цей хлопець, напевно, планував це протягом 30 років свого життя.
І нарешті він його збудував.
І це вершина наукових досягнень майя.
Тут є нумерологія, математика, астрономія.
Послання фрески полягає в тому, що вчинки та ритуали, здійснені сином,
є важливими для того, щоб батько переміг
у потойбічній подорожі, у яку збирається.
Ікона, що розділяє їх, має найбільше значення.
Наше світове дерево.
Посередині нього — обличчя бога Сонця.
Але дерево — це також шлях між цим та іншим світами.
У деяких контекстах це Чумацький шлях.
Роль, яку відіграє Чумацький шлях — це своєрідний шлях душ?
Потойбічна подорож?
Так. Те, з чим взаємодіють ці дві людини,
є каналом між цим та іншим світом.
Уявлення про стрибок до небес, до Чумацького шляху,
і про подорож, яка здійснюється після смерті, дуже сильне серед майя.
Вражає те, наскільки поширеним є це уявлення.
Цей символізм Чумацького шляху, як шляху душ, зустрічається
не лише у майя,
але й в інших культурах Північної Америки.
Безумовно. Це одна з тих панамериканських ідей.
І справді.
Від краю Чилі до Аляски.
Індіанці вважали, що Чумацький шлях — це шлях душ
з цього світу в інший.
Мертві йдуть по ньому, і сила, яку мають шамани,
дозволяє їм іти ним.
Але цікаво, що в кожній культурі
ми можемо отримати інформацію про Чумацький шлях.
Це нагадує, як бразильський народ апуріна сприймає амазонські геогліфи.
Вони для них — священні портали в загробне життя.
В Амазонії це все ще дуже живе.
Тут, у світі майя, це все ще дуже живе.
Так. Тож це схоже на те, що у цієї ідеї є віддалений спільний предок.
Здається так.
Я думаю, що ці основні ідеї ідентичності прийшли з першими людьми.
І ми знаходимо їх серед багатьох культур,
навіть якщо ці культури на півдні Чилі
та крайній півночі Північної Америки.
Вони висловлюють ті самі ідеї, бо це той самий спадок.
Думаю, що є щось більше, ніж Чумацький шлях.
Гадаю, є кілька речей, які є цими основними принципами.
Одна з них полягає в тому, що майя дуже люблять
концепції шаманізму, трансформації.
Так.
Немає сумнівів, що культура майя була шаманською культурою.
Я думаю, що ідея мандрівки душі після смерті,
зрештою, випливає з шаманського досвіду.
Чи є збігом те, що багато інших корінних культур Америки
та й багато стародавніх культур по всьому світу,
зберегли майже ідентичне бачення потойбічної подорожі душі?
Чи ми стикаємося тут з якимось глибинним зв'язком,
потужною, всеосяжною системою вірувань,
яка була успадкована багатьма пізнішими цивілізаціями
від втраченої цивілізації доісторичного періоду?
Робота, якою ви поділилися, дуже цікава.
І коли ми бачимо археологічні приклади знань про небо і про зірки,
озираючись на них, я відчуваю, що вони давніші, ніж ми думаємо.
Так.
І ви пов'язуєте цю ідею з шаманським баченням.
Саме так.
Всі шаманські культури дуже цікавляться зірками.
Але в певний момент цей інтерес до зірок може стати релігією.
Можете більше розказати про це?
Шаманізм — це система дослідження загадки смерті.
Що відбувається з нами після смерті?
Це уявлення про те, що душа залишає тіло, піднімається в небеса.
Йшлося про мандрівку душі після смерті.
Здається, що в наших історіях і в нашій власній подорожі,
коли ми дорослішаємо, є цей факт смерті.
Це кінець.
Так, це суть всього.
Це досить важка тема для обговорення, але вона є фундаментальною для всіх людей.
Ми всі до цього приходимо.
Класично його описують як рушійну силу наших дій.
Так.
Я помру, тож я щось зроблю.
Так. І саме про це говориться в шаманських вченнях,
про те, що нам краще правильно скористатися цим життям.
Так. Гадаю, це виклик, який стоїть перед нами.
Оскільки ця ідея зустрічається в усьому світі,
особливо ідея про Чумацький шлях,
я не думаю, що це сталося випадково.
Я думаю, що щось, було передано від культури предків.
Так.
Але коли це було передано?
Як далеко назад ми можемо простежити цю шаманську традицію
вимірювати й відстежувати об'єкти на небесах?
Відповіді можуть лежати в одному з перших місць, які я відвідав
під час моєї подорожі Америкою,
глибоко в тропічних лісах Амазонки, на стародавньому місці Серра-ду-Пайтуна.
СЕРРА-ДУ-ПАЙТУНА
Камінь використовувався, як полотно для надзвичайного мистецтва,
і це мистецтво потребує розшифровки.
Його треба краще зрозуміти.
Намагаючись зробити саме це,
археолог д-р Крістофер Девіс зацікавився
цією видатною сіткою зображень, повною символів.
Розкажіть, що це таке.
Що ви про це думаєте? Як ви це аналізуєте?
Це найбільше окреме намальоване зображення в цьому місці.
-Тут 49 клітинок. -Так.
Спочатку, було складно зрозуміти,
як на це дивитися
зліва направо чи справа наліво.
Схоже, стародавні художники залишили підказку.
Ось тут можна побачити зображення змії.
Дуже цікаво. Отже, тут є зображення змії.
Ось тут, жовта.
То змія, виходить, підказує нам, як треба читати.
Саме так. Мені спадає на думку,
що ця сітка читається
у вигляді синусоїди, яка починається знизу.
Читати треба один стовпчик знизу вгору, а наступний — зверху вниз,
потім знову вгору, як та змія.
Але з якою метою?
Подивившись на захід,
доктор Девіс помітив природну виїмку в скельному стовпі неподалік.
Якщо стати прямо навпроти, на задньому плані праворуч від вас
буде вікно в скелі, у яке видко сонце, як воно проходить і сідає,
і зрештою перетинає його.
Я думаю, що вони, ймовірно, робили відповідні розрахунки.
Доктор Девіс називає цей розрахунок трекером захоплення заходу сонця.
Це геніальний спосіб фіксувати рух сонця в часі,
створений понад 13 000 років тому під час останнього льодовикового періоду.
Але як це працює?
Я бачу хрестики, а також окремі лінії.
Ці хрестики, вони всі разом.
І якщо ви читаєте вгору і вниз ось так,
то зрештою зберете ці окремі лінії до купи.
Ці окремі вертикальні лінії разом, і ви повертаєтесь до хрестиків.
Ці окремі вертикальні лінії — це квадратики,
які збігаються, коли сонце зловити.
І цей час припадає десь на зимове сонцестояння.
Наскільки треба бути розумними? Це дивовижно.
Справа не лише в сітці.
Д-р Девіс вважає, що майже все доісторичне мистецтво тут відстежує сонце.
Тут багато концентричних кіл та інших малюнків,
що нагадують сонце.
Вони спрямовані на зимове сонцестояння
і обертаються навколо до літнього сонцестояння.
Інші малюнки, спрямовані на захід, відзначають рівнодення.
Отже, знову ж таки, це демонструє цю майже нав'язливу увагу
-до ключових моментів сонячного року. -Так, безумовно.
Те, що ми маємо тут, цілком може бути найдавнішим свідченням того,
що люди вели підрахунок
небесних подій на території Америки.
Тобто все це — щось на кшталт величезної машини
для відстежування плину часу?
Так. Я вважаю, що це як альманах,
написаний в картинках.
Це говорить про наукове мислення самих художників,
ніби вони спостерігають за певними подіями
та моментами в небі
і намагаються зрозуміти науку про час,
а отже, спрогнозувати, що станеться
в певні дати в майбутньому.
Для них це був науковий проєкт?
Звичайно.
Саме мистецтво виглядає для мене дуже шаманським.
Це моє особисте враження.
Гадаєте, тут працювали шамани?
Все можливо.
Вони мали кілька професій, були вченими, лікарями, тощо.
Зазвичай, вони були носіями сакральних знань, таких як рух зірок.
Ви бачите, що це широко розповсюджено по всій Америці?
Знання про використання астрономії у такий спосіб можна знайти всюди.
Майя та інші культури, здається, використовували це.
На південному заході Америки були вожді, які слідкували за сонцем.
Отже, всі ці перекази, здається, сягають глибокої давнини,
якогось глибокого розуміння, яке поширилося на більшій частині Америки.
Ця одержимість небесами — лише одна з багатьох повторюваних тем,
з якими я зустрічався знову і знову по всій Америці.
Ідеї, які відіграють центральну роль у моїх 30-річних пошуках
забутого епізоду в історії людства.
Звідки взялися ці ідеї?
Для мене вони вказують на віддалене спільне джерело,
на те, що ці ідеї просочилися крізь багато різних людських культур,
але самі ідеї лишилися відносно недоторканими.
Якщо це не якийсь надзвичайний, неймовірний збіг обставин,
тоді це спадщина, яка передавалася
з найдавніших часів і була збережена,
передана й розвинута
багатьма різними культурами по всій Америці.
Спадщина, яку, можливо, залишив мореплавний народ,
здатний перетинати океани завширшки з Тихий
за тисячі років до того, як науковці визнали, що такі подорожі можливі.
Культура, яка розуміла, як використовувати силу рослин,
щоб бачити дивовижні видіння,
геометричні візерунки й зустрічати фантастичних істот.
Видіння настільки важливі, що стають основою їхнього мистецтва.
Культура, що ділилася своїми знаннями
про те, як створювати технологічно досконалі споруди,
чи то з каменю,
чи то з тіла самої землі.
Споруди з великим духовним змістом, покликані зв'язати землю з небом,
оспівуючи подорож душі в інший світ.
Насправді я б припустив, що ці загальні релігійні та духовні мотиви,
знайдені в усьому світі,
є одними з найкращих доказів втраченої цивілізації доісторичного періоду,
які ми коли-небудь знайдемо.
Боже мій, ми ламаємо всі ті хибні дитячі уявлення
про історію світу.
Історія заселення Америки змінюється,
і я віддаю належне науці за це.
Саме наукова археологія відкриває цю нову інформацію.
Я хочу сказати, що старі ідеї відходять на другий план.
Очевидно, що все просто продовжує старіти.
Які нові докази з'являться наступними?
Переклад субтитрів: Олена Гердова