MEXIKO
Idag är en särskild dag i mayafolkets kalender.
Det är vårdagjämning.
Med soluppgången börjar inte bara en ny dag, utan en helt ny livscykel.
När solen går upp över träden lyser den på ett av Palenques mest majestätiska tempel.
Det här är Solens tempel, ett mycket passande namn.
Att bara få vara här, i solens ljus, är ett privilegium.
Här förenas andlighet och vetenskap på ett sätt som den moderna världen har glömt.
Vid vissa viktiga tidpunkter på året, och det här är en av dem,
gör den uppgående solen mer än att bara lysa på templets trappor.
Mayafolkets arkitektur är en guldgruva av urgammal kunskap,
som förenar himmel och jord.
Genom byggnaders specifika placering kunde man föra in solens ljus
i särskilda rum, som var specialgjorda för ändamålet.
Vid vintersolståndet går solen upp över en ruin på en bergstopp.
VINTERSOLSTÅND
Den lyser in i templet genom en dörröppning,
där vi kan tänka oss att en präst väntar på att omslutas av ljuset.
Sex månader senare, på sommarsolståndet, och bara på just den dagen,
rör gryningsljuset vid en annan pyramid, innan en solstrimma träffar ett inre hörn.
På båda dagjämningarna stiger solen över en konstgjord sänka på horisonten.
Den lyser genom en dörröppning med en så precis vinkel,
att solljuset belyser en annan alkov på ett dramatiskt sätt i 40 minuter.
Såna här bländande uppvisningar måste ha väckt en känsla av vördnad hos mayafolket.
Platsen var inte bara speciell för den tidens mayafolk.
Palenque är en väldigt symbolisk plats.
Palenque var en religiös plats. Det syns både i arkitekturen och i landskapet.
Dagens befolkning känner en samhörighet med det.
Mayakulturen i Palenque är en levande kultur.
Mayaprästen Nicolás López Vázquez har utfört ceremonier här i tiotals år.
Den ritual som pågår just nu representerar vårdagjämningen.
Dagjämningarna var väldigt viktiga. Det var därför de byggde sina tempel.
Det knyter oss samman med hela planeten.
Hela det här komplexet tycks ha byggts som ett instrument
för att upptäcka och visa på universums underbara harmoni.
Varför var de så intresserade av himlen?
Och hur fick de sin avancerade astronomiska kunskap?
Kan det här vara ett arv från en mycket äldre civilisation?
En som lämnade spår av sin avancerade kunskap över hela Amerika?
Mitt i Palenque finns platsens mest imponerande byggnad.
Den kallas palatset.
Över den tornar den här intressanta byggnaden upp sig.
Tornet med flera våningar är unikt i mayafolkets värld.
Forskare har delade meningar om tornets syfte.
Det är taket som förbryllar.
Det tak som vi ser idag är en modern och möjligtvis felaktig rekonstruktion.
Foton från tidiga utgrävningar visar tornet i ruiner, utan tak.
Hade det ett tak i forntiden?
Det ursprungliga tornet kan istället ha haft en observationsplattform.
Det kan förklara det man fann inuti.
Det är talande att där finns ett rum med bilder av mayafolkets viktigaste planet.
Venus.
Med hjälp av mayatexer har man kunnat visa
att den här symbolen står för den ljusaste planeten på natthimlen.
Kan det vara så att tornet byggdes för att användas av astronomer?
Rent intuitivt känns det som om det skapades för stjärnskådning.
Man skulle inte vänta sig att ett torn som byggdes för att observera himlen
skulle ha ett tak.
Bilderna av Venus inne i tornet tyder på att det var det tornet användes till.
Men av alla olika himlakroppar, varför just Venus?
Det kan ha nåt att göra med en av mayafolkets största mytologiska figurer.
Mayafolkets gudar och gudinnor hade ofta kusligt mänskliga egenskaper.
Ibland var de älskvärda, ibland skrämmande,
och ibland väldigt mystiska.
Guden som hette Kukulkan, som en gång hade varit människa,
hade inte bara alla de här egenskaperna,
utan han identifierades också med himlens ljusaste planet.
Enligt traditionen anlände Kukulkan med sina tjänare efter en stor katastrof.
Han var en vis lärare som lärde folket om rättsstatens principer,
hur man skulle organisera en civilisation,
hur man skulle odla majs och bygga stora monument i sten.
Även efter att han hade lämnat dem fortsatte man dyrka Kukulkan i himlen.
Där uppenbarade han sig som den planet som vi idag känner som Venus.
Över hela mayavärlden finns det andra bilder av Kukulkan.
Och på en ikonisk plats
knyts minnet av honom samman med den mycket betydelsefulla vårdagjämningen.
Om vi tittar på Kukulkans tempel I Chichén Itzá i Yucatán,
är det vi vanligtvis skulle se
pyramidens norra trappa med ett stort ormhuvud längst ner,
och ett slags tom balustrad som går upp för ena sidan.
Men på vårdagjämningen, när solen börjar gå ner…
…är pyramiden så perfekt placerad att skuggor från dess hörn på trappan,
skapar ormens kropp, och ormhuvudet är plötsligt komplett.
Skuggan skapar en orms kropp som slingrar sig upp för pyramiden.
Det här är en manifestation av Kukulkan.
I olika delar av Mexiko kallades han inte bara Kukulkan,
utan han var kanske mest känd som Quetzalcoatl.
Alla de här namnen betyder "Den befjädrade ormen".
Man kan tänka sig att Kukulkan reste runt och använde lokala namn vart han än kom.
Vi träffade en liknande figur i Peru, där han kallades Viracocha.
I Mesopotamien kallades han Oannis, och i Egypten var han Osiris.
Men historierna förblir desamma.
Mäktiga figurer dyker upp efter en global katastrof.
De ger forntida folk civilisationens gåva.
Att de identifierar sin civilisationsskapande hjälte med Venus
kan förklara mayafolkets unika besatthet med att följa planetens rörelser.
De gjorde verkligen enastående studier av Venus.
Ungefär var 584:e dag kommer Venus att gå upp på samma plats.
Mayafolket hade en väldigt exakt uppskattning
av det som kallas Venus synodiska omloppstid.
De kunde göra den uträkningen tack vare en av mayafolkets mest otroliga bedrifter.
En bedrift som, i likhet med Perus stenbyggnader
och kunskapen om medicin i Amazonas…
…kan ha varit en del av ett arv som fördes vidare från avlägsen forntid,
från en mystisk tidigare civilisation.
ARKEOLOG
Dr Edwin Barnhart har kartlagt och studerat Palenque i över 25 år.
Han är en av väldigt få i världen som kan läsa mayafolkets skriftspråk.
Vi läser uppifrån och ner i dubbla rader.
Man läser från höger till vänster till botten av de första två.
Sen går man upp till de tredje och fjärde och läser neråt.
Hur var mayafolkets talsystem jämfört med det system som vi använder idag?
Våra system är ganska lika. Vi har ett bas tio-system, som kallas decimalt.
Du och jag kan skriva nästan vilket tal som helst upp till oändligheten,
med bara tio siffror. Vi har noll, och sen ett till nio.
Vid tio har vi en nolla på entalsplatsen och en etta på tiotalsplatsen.
De använde basen 20.
Det är ett morse-liknande system med streck och punkter.
Med ett snäckskal som står för noll.
-En punkt är ett. Ett streck är fem. -Okej.
Så när man har tre streck och fyra punkter blir det 19.
De skriver 20 genom att sätta en nolla där och en punkt på 20-talsplatsen.
Det här positionssystemet gjorde att de kunde räkna på en helt annan nivå.
Vårt system är toppen.
Vi kan räkna till oändligheten, men det krävs tio symboler.
Mayafolket gjorde samma sak med tre symboler.
På det sättet är deras system mycket elegantare än vårt.
Mayafolket använde inte bara siffran noll, utan även ett positionssystem.
Vid den tiden förstod de gamla grekerna och romarna inte nåt av systemen.
Deras system var bra. Romarna var bra på mycket,
men deras talsystem sög. Därför hittade de på kulramen.
Mayafolkets avancerade talsystem var inte bara ett elegant sätt att räkna.
För deras astronomer var det avgörande för att räkna ut och förutse
rörelsen hos himlakroppar som Venus, solen och månen, med otrolig precision.
Samma kunskaper om matematik var grundläggande
för deras mest imponerande uppfinning.
Det som är mest förbryllande med det forntida mayafolket
var deras otroligt exakta system för att mäta tiden.
De använde det i en av de mest komplexa kalendrarna i mänsklighetens historia.
Kalendern är förstås otroligt komplicerad.
Skulle du kunna förklara den för mig? Vad ligger bakom mayakalendern?
-Kalendern är… Dess solår är 365 dagar. -Okej.
Den kalender de egentligen bryr sig om har 260 dagar.
Men sen har de också en lång räkning, som är ett slags linjär tideräkning.
Mayafolket höll ordning på viktiga datum med en kombination av tre kalendrar.
Alla hade sitt eget syfte.
Deras heliga kalender bestod av en återkommande cykel av 20 grupper,
som alla bestod av 13 dagar, sammanlagt 260 dagar.
DEN HELIGA KALENDERN
En andra kalender följde solåret.
Den bestod av 18 grupper på 20 dagar var.
De lade till fem för att skapa ett år på 365 dagar, precis som vårt.
SOLKALENDERN
Tillsammans gav de här kalendrarna unika namn på varje enskild dag
under en period på 52 år, innan de började om igen.
Det som gjorde mayasystemet unikt var den tredje kalendern,
den så kallade långa räkningen, som följde mycket större tidsperioder.
Berätta mer om den långa räkningen.
Vad är den, och hur fungerar den? Vad var poängen med den?
Det är den mest intressanta. Mayafolket tänkte i cykler,
men det här är deras enda kalender som är linjär.
Man kan räkna framåt och bakåt i tiden, i en rak linje, mot oändligheten.
Symbolerna i den långa räkningen mäter inte bara år, decennier eller århundraden,
utan hela årtusenden, långt tillbaka i det förflutna och fram i framtiden.
Stämmer det att det mesta vi kan läsa i texterna har med kalendern att göra?
Ja. Här är ett perfekt exempel.
När vi tittar på den här sidan är allt man ser,
alla streck och punkter och såna här, allt är kalenderinformation.
Två tredjedelar av mayafolkets hela korpus är kalenderinformation.
En förklaring till den här besattheten är
att mayafolket trodde på återkommande cykler av skapelse och förstörelse…
De trodde att de levde i den fjärde cykeln.
Det påminner om hopifolket, som också trodde att de levde i den fjärde världen.
Till skillnad från dem kunde mayafolket tidsbestämma sina cykler.
De gjorde det med den långa räkningen.
-Vad handlar det här om? -Det är en vacker bild.
Det är en av få som berättar väldigt exakt när den fjärde skapelsen började.
Det står 13.0.0.0.0.
Nästa dag slår allt om, och då blir det 0.0.0.0.1.
Okej. Och vad blir det i vår tideräkning?
-Den 13 augusti, 3114 före Kristus. -Okej.
-Det är då vår värld börjar. -Just det.
Men frågan är…
Varför började allt år 3114 före Kristus?
Det är en fråga som de skarpaste hjärnorna under hundra år inte har kunnat svara på.
Ja. Jag tycker att den tidpunkten är väldigt fascinerande i sig.
Många forntida civilisationer uppstod ungefär då, enligt de arkeologiska fynden.
EGYPTEN
I Egypten runt 3000 f. Kr. I Sumer ungefär samtidigt.
Ja. Och i Asien.
Det är som om världen vaknade då, och mayafolket valde det datumet.
Det är väldigt intressant.
När började man använda systemet?
Hur gammalt är ursprunget till de här fantastiska uträkningarna?
Det är svårt. Jag har tänkt mycket på det.
Jag brukar säga att när man ristade det i sten, så var det inte första försöket.
Ja. Vilken är den äldsta tidpunkt som du har hittat?
Det finns några. En är för 33 000 år sen.
En annan är ett väldigt specifikt datum,
för nästan exakt fem miljoner år sen.
-Fem miljoner år tillbaka i tiden? -Ja. Man kan räkna på det.
Jag tror att syftet är
att berätta om tidens eviga natur.
Tillsammans med dessa datum finns det en nyckelspelare som ständigt återkommer:
Venus. Planeten som förknippas med mayafolkets gud Kukulkan.
Venus finns överallt i mayafolkets kalendersystem.
De följer planeten hela tiden. Det finns faktiskt 104 olika grupper
av fem Venuscykler, som de satte samman, så att man ska kunna följa Venus korrekt.
Mayafolket var besatta av kosmos, och de var besatta av tiden.
De två frågorna är grundläggande för mayakulturen.
Mayafolkets två besattheter visar att de hade en djup förståelse
för vår planets långa forntid.
Så de kunde göra det som moderna dataprogram gör idag.
-Ja. -Hur kunde de göra det?
Jag tror att de var bland den forntida världens största matematiker.
De bara fortsatte räkna. De gjorde beräkningar på miljontals dagar.
Fascinerande.
Om de använde såna data måste man ställa frågan varför de gjorde det.
-Jag tror… -Allt är spekulationer.
När vi arkeologer rannsakar oss själva är i princip allt spekulationer.
Vi jobbar med teorier. Det är ont om fakta inom mitt fält.
Jag har en teori, som jag måste erkänna också är spekulativ.
Det känns som om mayakalendern inte hör hemma här.
Den känns som ett arv som mayafolket fick av en kultur som behövde de beräkningarna.
En förlorad civilisation som förde vidare sin kunskap om tidens cykliska natur.
De lade in kunskapen i myter och andliga traditioner.
Många tusentals år senare skulle de ta form på ett spektakulärt sätt
i mayafolkets gåtfulla kalendermaskineri.
Men i vilket syfte?
Jag tror att det har att göra med mayafolkets tanke
om tidsåldrarnas förgänglighet.
Ibland tänker jag på mayakalendern som en dator
som inte beräknar världens undergång, utan slutet på en tidsålder.
Mayakalendern berättar om hur världen ständigt förstörs och skapas på nytt.
Tidevarv kommer och tidevarv försvinner.
Det var aldrig sant att mayafolket trodde
att världen skulle gå under den 21 december år 2012.
Men de ser en tid av stor turbulens och förändring
som äger rum i ungefär vår tid.
De har förutspått att en tidsålder ska ta slut under en 80-årsperiod
mellan år 2000 och år 2080, nån gång under den tiden.
Det är intressant att det är det som vi upplever idag.
Vi lever i en tid av kaos, oförutsägbarhet, förändring.
Kan mayakalendern ha haft rätt när det gäller slutet på vår tidsålder?
Vi kanske borde titta upp på himlen och följa stjärnor och planeter som de.
En världsomspännande katastrof kanske är nära förestående.
Mayafolkets intresse för himlen handlade inte bara om att förutsäga framtiden.
Det finns fynd här i Palenque som dr Barnhart vill visa mig.
Det här är en perfekt plats för att se horisonten.
På det sydvästra hörnet av ett torg mitt emot Solens tempel
tar dr Barnhart med mig till en annan mäktig byggnad, det lövade korsets tempel.
Det byggdes omkring år 692.
Inne i templet, på den bakre väggen, finns en märklig väggmålning.
Forskare tror att den beskriver mayareligionens centrala mysterium:
Mysteriet med vad som sker efter döden.
Vi står framför en enastående väggmålning,
som jag har ganska svårt att tolka.
Berätta vad den handlar om.
Den är uppenbarligen väldigt komplex. Ikonografin är väldigt huller om buller.
Där har vi det lövade korset, där man ser löven.
Vi har också två figurer på varje sida.
Väggmålningen avbildar den avlidne kung Pakal till höger,
Palenques grundare och förste härskare.
Hans ögon är stängda och han är klädd i begravningskläder.
Man har antagit att det är hans son och arvinge, Kan Bahlam, till vänster.
Här är Kan Bahlams ansikte.
Hans porträtt finns överallt i staden. Det är han. Vi känner igen honom.
-Han är stor och lång, Kan Bahlam. -Ja.
Jag brukar tänka på honom.
Vi vet väldigt mycket om hans liv.
Vi vet att hans pappa var den här stadens mest berömda kung.
Han blev själv utnämnd till tronarvinge när han var sex år gammal.
Men hans pappa dog när han var 80.
Han väntade på att bli kung hela sitt liv, tills han var 48.
Han fick en otroligt bra utbildning i matematik, arkitektur, astronomi,
men även i religion och mytologi.
Den här gruppen av tre magnifika tempel är hans eftermäle.
Han måste ha planerat det här i 30 år, och äntligen fick han bygga det.
Det är mayafolkets vetenskapliga höjdpunkt.
Här finns numerologi, matematik, astronomi…
Väggmålningens budskap är att sonens ritualer och handlingar är avgörande
om fadern ska klara av den resa i livet efter detta som han står inför.
Mellan dem finns en väldigt betydelsefull ikon.
Här är världsträdet, med solgudens ansikte mitt i.
Trädet är också vägen mellan vår värld och nästa.
I vissa sammanhang är det Vintergatan.
Är Vintergatan ett slags själarnas väg, en resa till livet efter detta?
Ja. De saker som de här två individerna interagerar med
är kontaktpunkten mellan vår värld och nästa.
Att man tar ett språng till himlen och Vintergatan
och att man färdas dit efter döden är en stark trosföreställning hos mayafolket.
Det anmärkningsvärda är hur utbredd den tron är.
Vintergatan som symbol för själarnas hädanfärd
finns inte bara hos mayafolket, utan hos många nordamerikanska kulturer.
Absolut. Det är en tanke som fanns över hela Amerika.
Det är det verkligen. Från Chile till Alaska tror ursprungsbefolkningar
att Vintergatan är själarnas väg från denna värld till nästa.
De döda följer den, och schamanernas särskilda kraft är att de kan gå på den.
Det är fascinerande att det finns i varje kultur
som vi kan få information från om Vintergatan.
ACRE-REGIONEN BRASILIEN
Det påminner om hur apurinã-folket i Brasilien ser på Amazonas geoglyfer
som heliga portaler till livet efter detta.
-I Amazonas lever den tanken fortfarande. -Ja.
Här i mayavärlden lever den tanken.
Ja. Det känns som att den tanken har en gemensam förfader.
Jag tror det.
Jag tror att de här grundläggande tankarna kom hit med de första människorna.
Det är därför de finns i så många kulturer,
även om de kulturerna, som i södra Chile och norra Nordamerika, inte har kontakt.
De uttrycker samma tankar för att de har samma ursprung.
Absolut. Det gäller mer än bara Vintergatan.
Det finns ett par saker som utgör grundläggande principer.
En sak är mayafolkets stora kärlek till schamanism och förvandling…
Ja.
Det råder inga tvivel om att mayakulturen var en schamankultur.
Jag tror att tanken om själen resa efter döden…
…kommer från schamanistiska upplevelser.
Är det en slump att många andra ursprungskulturer i Amerika,
och många forntida kulturer runt om i världen,
har en nästan identisk syn på själens resa efter döden?
Eller finns det en underliggande koppling?
Ett kraftfullt, allomfattande trossystem,
som gick i arv till många senare civilisationer
från en förlorad förhistorisk civilisation?
Det du har visat har varit väldigt spännande.
När vi ser arkeologiska exempel på kunskap om himlen och stjärnorna,
känns det när vi ser tillbaka på det som att det är äldre än vi tror.
Ja.
Du kopplar ihop den här idén med ett schamanistiskt synsätt.
Ja, absolut. Alla schamanistiska kulturer är intresserade av stjärnorna.
Intresset för stjärnorna kan ha blivit till en religion.
Kan du gräva lite djupare där för mig?
Schamanism är ett system för att utforska dödens mysterium.
Vad händer när vi dör?
Tanken att själen lämnar kroppen och far upp till himlen.
Det handlade om själens resa efter döden.
Det känns som att i våra historier, och i vår egen resa när vi växer upp,
så finns döden som ett faktum. Det är slutet.
Ja. Det är alltings essens.
Det är lite makabert att prata om, men det är grundläggande för oss alla.
Vi kommer alla att hamna där.
Genom tiderna har man ju beskrivit det som drivkraften bakom våra handlingar.
Ja.
Jag kommer att dö, så därför tänker jag göra nånting.
Ja. Det är precis det som de schamanistiska lärorna säger.
Vi måste utnyttja livets möjligheter väl.
Ja. Jag tror att det är vår stora utmaning.
För den tanken finns runt hela världen, tanken om språnget till Vintergatan.
Jag tror inte att det är en slump.
Jag tror att det har förts vidare från en tidigare kultur.
Ja.
Men när fördes tanken vidare?
Hur långt tillbaka kan vi följa
den schamanistiska traditionen av att mäta och följa föremål på himlen?
Svaret kan finnas på en av de första platser som jag besökte
under min resa genom Amerika.
Djupt inne i Amazonas regnskog, i den urgamla boplatsen Serra do Paituna.
Man använde klippan som duk för enastående konstverk,
och vi måste dechiffrera den konsten och försöka förstå den bättre.
När han försökte göra det väcktes arkeologen Christopher Davis intresse
för det här rutnätet, med sina många symboler.
Berätta om vad vi ser här.
Vad är din analys av det här?
Det är den största målningen på den här platsen.
-Det är 49 rutor. -Ja.
En av de första svårigheterna var
om vi skulle läsa det här från vänster till höger eller tvärtom.
Konstnärerna verkar ha lämnat en ledtråd.
Här finns en bild av en orm.
-Fascinerande. Här finns alltså en orm. -Här, i gult.
-Så ormen berättar hur vi ska läsa den. -Precis.
Det mönster som jag ser när jag läser den här fyrkanten
är ett sinusformigt mönster som börjar nerifrån.
I ett sinusformigt mönster går man först upp för en rad, sen ner för nästa,
och sen upp igen, som den där ormen.
Men i vilket syfte?
När han tittade västerut såg dr Davis ett naturligt hack i en klippa i närheten.
Om man står framför den
ser man ett stenfönster i bakgrunden till höger.
När solen går förbi här när den går ner skiner solstrålarna genom det fönstret.
Det kan vara så att de mätte solens rörelser.
Dr Davis kallar det här en solnedgångsmätare,
ett genialiskt sätt att mäta solens rörelser över tid.
Den skapades för över 13 000 år sen, under den senaste istiden.
FÖR 13 200 ÅR SEN
Men hur fungerar den?
Jag ser kryss och jag ser även linjer.
Kryssen står tillsammans.
Om man läser uppåt och neråt, på det här viset,
bildar alla de enskilda strecken en grupp.
De vertikala strecken blir en grupp, och sen blir det kryss igen.
Jag tror att de vertikala strecken betyder att man har fångat in solen.
Det skulle ha varit runt vintersolståndet.
Hur fiffigt är inte det? Det är helt otroligt.
Det är inte bara rutnätet.
Dr Davis tror att nästan all förhistorisk konst här spårar solen.
Här finns många cirklar i cirklar, och andra bilder som verkar vara solen.
De pekar specifikt mot vintersolståndet,
och går hela vägen runt till sommarsolståndet.
Mer konst, som vetter västerut, markerar dagjämningarna.
Man ser återigen att de nästan är besatta av solårets viktigaste dagar.
Ja, absolut.
Det vi ser här kan vara de tidigaste beläggen någonstans i Amerika
för att människor har dokumenterat himmelska händelser.
Är allt det här på sätt och vis en enorm maskin för att mäta tidens gång?
Ja. Jag tror att det är som en almanacka skriven i bilder.
Det här tyder på att konstnärerna använde en vetenskaplig metod,
som om de observerade vissa händelser och tidpunkter på himlen…
…och försökte förstå hur tiden fungerar…
…och möjligheten att förutse vad som ska hända i framtiden.
-Var det ett slags vetenskapligt projekt? -Ja, absolut.
Konsten ser väldigt schamanistisk ut. Det är mitt personliga intryck.
-Tror du att schamaner verkade här? -Det är möjligt.
De hade flera olika uppgifter. De var forskare, läkare, allt möjligt.
De brukar bära på helig kunskap om sånt som stjärnornas rörelser.
Ser du det i hela Amerika?
Ja. Kunskapen om astronomi finns överallt här. Mayafolket…
…och andra kulturer verkar använda det här.
I sydvästra USA hade vi hövdingar som var solskådare.
All den här kunskapen verkar vara väldigt gammal.
Det verkar ha varit en djup kunskap som spreds över stora delar av Amerika.
Besattheten av himlen är bara ett av många återkommande teman
som jag har mött om och om igen över hela Amerika.
De tankarna spelar en central roll
i mitt 30-åriga sökande efter ett glömt kapitel i mänsklighetens historia.
Var kom de här tankarna från?
Jag tycker att det finns tecken på att de har en gemensam källa,
att de här tankarna har filtrerats ner genom många olika kulturer,
men att tankarna har förblivit desamma.
Om det inte är ett helt enastående, otroligt sammanträffande,
så är det här ett arv som har förts vidare från en fjärran forntid,
och som har bevarats, förts vidare och utvecklats
av många olika kulturer runt om i Amerika.
Kanske är det ett arv från ett sjöfarande folk,
som kunde korsa vida hav som Stilla havet,
tusentals år innan forskare accepterar att det var möjligt.
Det var en kultur som utnyttjade växter för att skapa sinnesutvidgande syner.
Det var syner av geometriska former och möten med fantastiska varelser,
syner som var så viktiga att de lade grunden till deras konst.
Det var en kultur som delade sin kunskap om hur man byggde avancerade strukturer,
antingen i sten eller uthuggna i själva jordens kropp.
Strukturerna hade stor andlig betydelse och knöt samman jorden och himlen,
och firade själens resa till livet efter detta.
Jag skulle vilja säga att de gemensamma religiösa och andliga motiv
som finns över hela världen
är de bästa beläggen för en förlorad förhistorisk civilisation…
…som vi nånsin kan finna.
Herregud… Vi utmanar alla barndomens missuppfattningar
om världens historia.
Historien om hur Amerika befolkades förändras, tack vare vetenskapen.
Det är vetenskaplig arkeologi som ger oss den nya informationen.
Det jag menar är att gamla föreställningar trängs undan.
Det är tydligt att allt bara blir äldre.
Vad kommer vi att hitta härnäst?
Undertexter: Peeter Sällström Randsalu