MEKSIKO
Danas je vrlo poseban trenutak u majanskom kalendaru.
Proljetna ravnodnevica, kad svitanjem ne započinje
samo novi dan nego novi životni ciklus.
Sunce se izdiže iznad stabala
i zrake osvjetljavaju jedan od najveličanstvenijih hramova Palenquea.
Ovo je Sunčev hram, vrlo prikladno ime.
Povlastica je i samo kad ste ovdje, okupani svjetlošću,
poveznica je to koja spaja duhovnost sa znanošću na način
zaboravljen u suvremenom svijetu.
U ključnim trenucima godine, a ovo je jedan od njih,
izlazeće Sunce ne osvjetljava samo stube hrama.
Majanska je arhitektura riznica drevnoga znanja,
povezuje nebo i tlo, raj i zemlju.
Pritom često unosi Sunčevu svjetlost
određenim poravnanjima u unutarnje prostore,
svjesno dizajnirane da ga prime.
Na zimski suncostaj Sunce izlazi iznad ruševine na vrhu planine,
sja u hram kroz vrata,
gdje možemo zamisliti kako svećenik čeka da ga obasja svjetlost.
Šest mjeseci poslije, na ljetni suncostaj,
i samo toga dana, Sunce u zoru obasjava drugu piramidu,
prije nego što tanka zraka pogodi unutarnji kut,
a tijekom obiju ravnodnevica Sunce izlazi iznad umjetnog udubljenja
na istočnom obzoru te opet zrake prolaze kroz vrata
pod tako preciznim kutom da oko 40 minuta
dramatično osvjetljavaju još jednu unutarnju nišu.
Majama su tako blistavi prikazi zasigurno izazivali strahopoštovanje
kod svih promatrača.
I to nije poseban trenutak samo za drevne Maje.
Palenque je vrlo simbolično mjesto.
Štovanje predaka u Palenqueu prikazano je u njegovoj arhitekturi
i u njegovu izmijenjenom krajoliku.
Povezuje se sa suvremenom populacijom.
Majanska je kultura u Palenqueu itekako živa.
Majanski svećenik Nicolás López Vázquez ovdje izvodi obrede
već desetljećima.
Obred koji je u tijeku predstavlja proljetnu ravnodnevicu.
Ravnodnevica je bila vrlo važna.
Zato su izgradili hramove.
To je poput poveznice s cijelim planetom.
Čini se da je cijeli ovaj kompleks osmišljen
kao instrument za otkrivanje i manifestaciju čudesna sklada svemira.
Koji je bio motiv njihove usredotočenosti na nebesa?
I kako su stekli napredno astronomsko znanje?
Gledamo li možda ostavštinu znatno starije civilizacije
koja je ostavila tragove napredna znanja
diljem Amerika?
DREVNA APOKALIPSA AMERIKE
ŠESTO POGLAVLJE
Središtem Palenquea dominira njegovo najdojmljivije zdanje
poznato kao Palača.
A iznad nje nadvija se ova intrigantna struktura,
jedinstvena u majanskome svijetu, višekatni toranj.
Učenjaci su podijeljeni oko svrhe ovoga tornja.
Zagonetan je krov.
Krov koji danas vidimo posve je suvremena
i možda netočna rekonstrukcija.
Ranije fotografije iskopina pokazuju ruševni toranj bez krova.
Je li postojao krov u drevnome dobu?
Doista, na vrhu izvornoga tornja možda je bila platforma za promatranje,
što bi objasnilo što je unutra pronađeno.
Važno je što postoji soba s glifovima
koji predstavljaju Majama možda i najvažniji od svih planeta: Veneru.
Učenjaci su potvrdili, iz majanskih tekstova,
da ovaj simbol doista predstavlja najsjajniji planet noćnoga neba.
Je li moguće da je ovaj toranj izgrađen posebno za astronome?
Intuitivno, čini se da mu je namjera bila promatranje neba.
Nitko ne bi očekivao da toranj za promatranje neba
bude natkriven.
I glifovi Venere u tornju
upućuju na to da je služio upravo tomu.
Ali od svih nebeskih tijela na nebu, zašto baš Venera?
To možda ima veze s jednom od najvažnijih mitoloških ličnosti Maja.
Bogovi i božice majanske kozmologije često imaju osobine jezivo nalik ljudskima,
katkad simpatične, katkad zastrašujuće, a katkad duboko tajanstvene.
Božanstvo po imenu Kukulkan, koji je u jednom trenutku bio muškarac,
ne samo da utjelovljuje sve te osobine
nego ga i poistovjećuju s najsjajnijim planetom na nebu.
Predaja kaže da je Kukulkan stigao nakon velike kataklizme,
u pratnji slugu.
Bio je mudar učitelj koji je davao upute o vladavini prava
i o tome kako organizirati civilizaciju, uzgajati kukuruz
te kako graditi velike spomenike od kamena.
Čak i nakon što je završio s njima,
Kukulkana su i dalje obožavali u nebesima,
gdje se manifestirao u obliku planeta koji danas poznajemo kao Veneru.
Diljem majanskoga svijeta
postoje i drugi prikazi Kukulkana.
Na jednom kultnom mjestu sjećanje na njega također je povezano
s tim vrlo značajnim trenutkom proljetne ravnodnevice.
U Chichén Itzái na Yucatánu, u hramu Kukulkana,
pogledamo li tu piramidu, obično vidimo
sjeverno stubište piramide s velikom glavom zmije
u podnožju stubišta i svojevrsnu praznu balustradu
koja se uspinje sa strane,
ali tijekom proljetne ravnodnevice, kad Sunce počne zalaziti,
piramida je tako savršeno pozicionirana da sjene koje baca njezin kut
na to stubište stvaraju oblik tijela zmije
pa glavu zmije iznenada upotpunjava
vijugava, valovita sjena zmijskog tijela,
a to je prikaz Kukulkana.
U raznim dijelovima Meksika bio je poznat ne samo kao Kukulkan
nego, možda i poznatiji, kao Quetzalcoatl.
Sva ta imena znače „pernata zmija”.
Mogli bismo zamisliti da je Kukulkan bio putnik
koji je koristio lokalno prikladno ime kamo god išao.
Sličnu smo osobu sreli u Peruu, gdje su ga zvali Viracocha.
U Mezopotamiji je bio poznat kao Oannes,
a u Egiptu je bio Oziris.
Ali priče ostaju iste.
Moćne ličnosti koje su se pojavile nakon globalne kataklizme
i koje su drevnim narodima darovale blagodati civilizacije.
Identifikacija njihova junaka civilizatora s planetom Venerom
možda može objasniti jedinstvenu opsesiju Maja,
praćenje kretanja toga planeta na noćnome nebu.
Njihovo proučavanje Venere zaista je upečatljivo.
Činjenica je da se jednom svaka 584 dana
Venera uzdiže na istome mjestu.
Maje su imali posve preciznu, točnu procjenu
onoga što se zove sinodički povratak Venere.
A to su uspjeli izračunati
zahvaljujući jednom od najizvanrednijih postignuća Maja,
koje je, poput nevjerojatnih zidova drevnoga Perua
i mudre farmakologije drevne Amazonije,
možda dio nasljeđa znanja koje je iz daleke prapovijesti prenijela
misteriozna civilizacijska prethodnica.
ARHEOLOG
Dr. Edwin Barnhart mapira i proučava Palenque više od 25 godina
i jedan je od rijetkih ljudi na svijetu
koji zna čitati pismo drevnih Maja.
Ove glifove čitamo odozgo prema dolje u dvostrukim stupcima.
Čitate desno lijevo, desno lijevo do dna prva dva stupca,
a onda treći i četvrti i čitate prema dolje, to je redoslijed.
Kako se sustav brojeva koji koriste Maje nosi
sa sustavom brojeva koji koristimo danas?
Naš je sustav prilično sličan.
Nama je osnova deset. To je decimalni sustav.
Vi i ja možemo napisati bilo koji broj
gotovo u beskonačnost s pomoću deset znamenaka.
Imamo nulu pa brojeve od jedan do devet.
A kada dođemo do deset, stavimo
nulu na mjesto jedinica i jedan na mjesto desetica.
Njima je osnova broj 20.
Sustav crtica i točkica sliči Morseovoj abecedi,
a uključuje i glif školjke koji predstavlja nulu.
-Točka znači jedan. Crtica znači pet. -Da.
Kad imate tri crtice i četiri točkice, to je 19.
A 20 bi napisali tako da stave nulu
i zatim stave točku na mjesto broja 20.
To je položajni sustav brojenja koji im je omogućio
matematiku na drukčijoj razini.
Naš je sustav sjajan.
Možemo računati u beskonačnost, ali za to trebamo deset simbola.
Maje su izveli isto sa samo trima simbolima.
U tom smislu,
njihov je sustav elegantniji.
Maje ne samo da su koristili nulu
nego su poznavali numeraciju mjesta
u doba kada drevni Grci i Rimljani,
unatoč brojnim postignućima, to još nisu shvaćali.
To je sjajan sustav. Rimljani su svašta postigli,
no brojevni im je sustav bio loš. Zato su napravili abak.
Majanski sustav numeriranja nije bio samo elegantan način brojenja.
Njihovim je astronomima
to bio ključ računanja i predviđanje kretanja
nebeskih tijela poput Venere, Sunca, i Mjeseca, sa zapanjujućom točnošću.
I to isto znanje matematike također je bilo ključno
za ono što je vjerojatno njihov najdojmljiviji izum.
Postignuće drevnih Maja koje daleko najviše zbunjuje
bio je njihov nevjerojatno precizan sustav za mjerenje vremena
koji su uključili u jedan od najsloženijih kalendara
u ljudskoj povijesti.
Kalendar koji je, naravno, nevjerojatno složen.
Možete li mi ga pojednostavniti? Što je majanski kalendar?
Taj kalendar… Sunčeva godina ima 365 dana.
Da. Dobro.
No njima je bio važniji kalendar s 260 dana,
no imaju i kalendar dugog izbrojka, što je linearno praćenje vremena.
Maje su pratili ključne datume koristeći kombinaciju triju kalendara,
a svaki je imao svoju svrhu.
Njihov je sveti kalendar bio ponavljajući ciklus od 20 skupina,
a svaka traje 13 dana, što je ukupno 260 dana.
Drugi je kalendar pratio Sunčevu godinu,
ali se sastojao od 18 skupina, svaka s po 20 dana,
s još pet da upotpune ciklus od 365 dana, poput našega.
Kad se koriste u tandemu,
ova su dva kalendara nadjenula jedinstveno ime svakomu danu
u razdoblju od 52 godine, prije nego što bi krenuli ispočetka.
No majanski je sustav bio uistinu jedinstven zbog njihova trećeg kalendara,
kalendara dugog izbrojka,
koji je pratio mnogo duža razdoblja.
Da čujem više o tom kalendaru.
Što je? Kako funkcionira?
Što se njime želi postići?
Nesumnjivo je najzanimljiviji jer su Majama važni ciklusi,
ali to je jedini linearni kalendar koji imaju.
Može ići unazad i unaprijed kroz vrijeme u ravnoj liniji u beskonačnost.
Simboli dugog izbrojka mjere prolazak
ne samo godina, desetljeća ili stoljeća nego cijelih tisućljeća,
sežući duboko i u prošlost i u budućnost.
Je li istina da većina onoga što možemo pročitati u majanskom pismu
ima veze s kalendarom?
Tako je. Evo savršenog primjera, kad pogledamo ovu stranicu,
sve što vidite s crticama i točkicama, i ovo,
sve su to kalendarske informacije.
Sve u svemu,
dvije trećine cjelokupnog korpusa majanskog pisma kalendarski su glifovi.
Jedno je objašnjenje za ovu opsesiju
da su drevni Maje vjerovali da svijet prolazi ponavljajuće cikluse
stvaranja i uništenja.
I da žive u četvrtome takvom ciklusu,
što je slično drevnim Hopima
koji su vjerovali da su i oni živjeli u četvrtome svijetu.
No za razliku od njih, Maje su ciklusima mogli pripisati određene datume,
a sve su pratili dugim izbrojkom.
O čemu je ovaj ovdje?
Predivna slika,
jedna od rijetkih koja nam jasno govori
koji je bio datum na početku četvrtoga stvaranja.
Piše 13-0-0-0-0.
I onda se već sljedećeg dana ovo resetira. A ovo bi bilo 0-0-0-0-1.
Da. Ako to prebacimo u današnji sustav datiranja?
-To je 3114. g. pr. Kr., 13. kolovoza. -Da.
To je početak doba svijeta u kojem sada živimo.
Da. A ta ideja, mislim,
zašto je počelo baš 3114. g. pr. Kr.?
I najbolji umovi već cijelo jedno stoljeće
ne nalaze odgovor na to.
Da. Moram priznati da je meni taj datum fascinantan sam po sebi
jer su mnoge drevne civilizacije, ako slijedimo arheološke nalaze,
nastale otprilike u to vrijeme.
EGIPAT
U starom Egiptu oko 3000 g. pr. Kr.
Sumer, slično razdoblje.
Da. I Azija.
PAKISTAN
Kao da se svijet budio u to vrijeme,
a Maje su odabrali taj datum.
Vrlo zanimljivo.
Što mislite, kad je taj sustav nastao?
Koliko daleko možemo pratiti podrijetlo tog nevjerojatnog izračuna?
Teško pitanje. Često sam razmišljao.
Volim reći da, dok ga je netko uklesao u kamen,
to nije bio prvi pokušaj.
Da. I koji je najstariji datum koji ste našli?
Ima ih nekoliko. Jedan ide unatrag do 33 000 godina.
Drugi nas vodi do određenog datuma
koji nas vraća točno pet milijuna godina u prošlost.
-Pet milijuna godina u prošlost. -Da. Pa možete izračunati.
Mislim da mu je namjera prikazati
beskrajnu prirodu vremena.
Uz ove datume,
jedan ključni igrač u drami noćnoga neba
stalno se pojavljuje u tekstovima: Venera.
Isti planet koji je povezan s majanskim božanstvom Kukulkan.
Venera je integrirana u sveukupni majanski kalendarski sustav.
Stalno je prate.
Postoje 104 različite skupine od pet Venerinih ciklusa
koje su sastavili da možete pratiti Veneru,
i bilo bi točno.
Maje su bili opsjednuti svemirom, Maje su bili opsjednuti vremenom.
Ta dva pitanja temelj su majanske kulture.
Te dvije opsesije otkrivaju da su Maje imali, i brojevima izrazili,
duboko razumijevanje nepregledne drevnosti našeg planeta.
Mogli su raditi ono što radi suvremen računalni softver.
-Tako je. -Kako su to mogli?
Mislim da su bili među najboljim matematičarima drevnoga svijeta.
Stalno su nešto računali.
Računaju milijune dana.
Fascinantno.
Ako koriste takve datume, morate se zapitati
zašto bi to radili.
-Mislim, znate… -Sve su to nagađanja.
Kad se mi arheolozi pomno zagledamo u zrcalo,
znamo da su sve to nagađanja.
Radimo na teorijama. Vrlo je malo činjenica u mome području.
I ja imam teoriju, koja je također, doduše, spekulativna.
Majanski mi se kalendar čini kao artefakt na pogrešnu mjestu.
Meni se doima poput nasljedstva koje su Maje primili
od kulture koja je doista trebala te goleme brojke.
Izgubljene civilizacije koja je prenijela svoje znanje o cikličnosti vremena,
kodirala ga u mitovima i duhovnim tradicijama
koji bi se, mnogo tisuća godina poslije, spektakularno manifestirali
u obliku zagonetne mašinerije majanskoga kalendara.
Ali u koju svrhu?
Mislim da je odgovor usko povezan s majanskim konceptom
nepostojanosti svjetskih doba.
Katkad majanski kalendar smatram računalom za računanje,
ne kraja svijeta, nego kraja jednog doba.
Majanski kalendar predviđa opetovana razaranja
i ponovna stvaranja svijeta.
Ponavljajuća svjetska doba koja dolaze i odlaze.
Nije bilo točno da su Maje zamislili
da će se smak svijeta dogoditi 21. prosinca 2012. godine.
Ali vide epizodu velikih previranja i promjena
koje se odvijaju otprilike u našem dobu.
Svakako, kraj jednog doba predviđen je u razdoblju od otprilike 80 godina,
od oko 2000. do 2080., negdje u tom razdoblju.
I zanimljivo je da je to naše iskustvo današnjeg svijeta.
Živimo u vremenu kaosa, nepredvidivosti, promjene.
Je li možda računanje vremena za kraj našeg doba u majanskome kalendaru točno?
Možda bismo trebali zuriti u nebesa,
pratiti zvijezde i planete kao i oni,
u slučaju nove apokalipse koja će izmijeniti svijet.
Ali Maje nebo nije zanimalo samo kako bi predviđali budućnost.
Ovdje u Palenqueu ima dokaza o tome, a koje mi dr. Barnhart želi pokazati.
Ovaj vidikovac vani, postoji savršeno mjesto
s kojega se vidi obzor.
Na jugozapadnome rubu trga, preko puta Sunčeva hrama,
dr. Barnhart me vodi do drugog silnog zdanja
poznatog kao Hram lisnatog križa.
Potječe iz otprilike 692. godine.
Unutra, na stražnjem zidu, čeka nas neobičan isklesani mural.
Znanstvenici vjeruju da prikazuje veliki središnji misterij majanske religije,
misterij onoga što nam se događa nakon smrti.
Stojimo pred izvanrednim muralom
koji mi je prilično teško protumačiti.
Recite mi što vi mislite. O čemu je riječ?
Očito je vrlo složen.
Ikonografija je tako raznovrsna.
Imamo lisnati križ zbog ove folijacije.
Imamo i dvije figure s obiju strana.
Mural zdesna prikazuje pokojnoga gospodara Pakala,
izvornog osnivača i vladara Palenquea,
sklopljenih očiju, odjevenog u pogrebnu odjeću.
A pretpostavlja se da je tu i njegov sin i nasljednik, Kan Bahlam, slijeva.
Ovo je lice Kana Bahlama.
Njegov je portret posvuda u gradu. Točno znamo da je to on.
-Da. -Prepoznajemo ga.
-Ali velik je i visok, Kan Bahlam. -Da.
Razmišljam o njemu.
Imamo divnu i bogatu povijest njegova života.
Znamo da je njegov tata bio najpoznatiji kralj ovoga grada.
I imenovan je nasljednikom kad je imao samo šest godina.
Ali otac mu je umro tek u 80.
Sin je čekao cijeli život, do 48. godine, da bude kralj.
I mislim da je bio nevjerojatno dobro potkovan u matematici, arhitekturi,
astronomiji, ali i religiji, mitologiji.
Ova skupina, tri veličanstvena hrama, njegovo je djelo.
Vjerojatno je to planirao trideset godina svoga života.
I napokon ga je izgradio.
I to je vrhunac majanskih znanstvenih postignuća.
Tu je numerologija. Tu je matematika. Tu je astronomija.
Poruka je murala da su djela i obredi koje izvodi sin
ključni za očev trijumf
u zagrobnom životu koji ga čeka.
Njihovo je razdvajanje ikona od najvećeg značaja.
Stablo našega svijeta.
U sredini je lice boga Sunca.
Ali stablo je i put između ovog i drugog svijeta.
U nekim kontekstima, to je Mliječni put.
Je li uloga Mliječnog puta svojevrsni put duša?
Na neki način zagrobni put?
Da. Stvari s kojima ove dvije osobe dolaze u doticaj
vodič su između ovog i drugog svijeta.
Ideja skoka u nebesa do Mliječnog puta
i putovanje koje slijedi nakon smrti vrlo su snažni među Majama.
Nevjerojatno je koliko je ta ideja raširena.
Taj simbolizam Mliječnog puta kao puta duša
ne nalazimo samo među Majama
nego među mnogim kulturama S. Amerike.
Apsolutno. To je jedna od onih panameričkih ideja.
Doista jest.
Od vrha Čilea do Aljaske,
domoroci su smatrali da je Mliječni put put duša
s ovoga svijeta na drugi.
Mrtvi ga slijede, a s moćima koje imaju šamani,
i oni mogu kročiti njime.
Ali fascinantno je što je to prisutno u svakoj kulturi
u kojoj imamo informacije o Mliječnom putu.
PODRUČJE ACRE
To me podsjeća na način na koji narod Apurinã vidi amazonske geoglife,
kao da su sveti portali u zagrobni život.
U Amazoniji je ta misao itekako još živa.
I ovdje u svijetu Maja itekako je još živa.
Da. Kao da postoji daleki zajednički predak ove ideje.
Mislim da da.
Mislim da su te ključne ideje o identitetu došle s prvim ljudima.
Zato ih pronalazimo u toliko kultura,
iako te kulture, primjerice, u južnom Čileu
i na krajnjem sjeveru S. Amerike, uopće nisu u doticaju.
I dalje izražavaju iste ideje jer je to isto nasljeđe.
Da. I mislim da to nije samo Mliječni put.
Mislim da ima nekoliko takvih temeljnih načela.
Jedno je od njih to da Maje jako vole
načela šamanizma, preobrazbe.
Da.
Nema sumnje da je majanska kultura bila šamanistička kultura.
Mislim da je ideja o putovanju duše nakon smrti
proizašla iz šamanističkih iskustava.
Je li slučajnost da su mnoge druge autohtone kulture Amerika
i mnoge drevne kulture diljem svijeta,
sačuvale gotovo identičnu viziju zagrobnog putovanja duše?
Ili je ipak posrijedi nekakva skrivena poveznica,
moćan, sveprožimajući sustav vjerovanja
koji je u baštinu mnogim kasnijim civilizacijama
ostavila izgubljena prapovijesna civilizacija?
Rad koji ste podijelili vrlo je uzbudljiv.
A kad vidimo arheološke primjere znanja o nebu i zvijezdama,
kad se osvrnemo na to, mislim da je starije nego što mislimo.
Tako je.
I tu ideju povezujete sa šamanističkim gledištem.
Da, svakako.
Sve šamanističke kulture jako zanimaju zvijezde.
No u određenom trenutku to zanimanje može postati religija.
Možete li mi to objasniti malo iscrpnije?
Šamanizam je sustav istraživanja misterija smrti.
Što se dogodi s nama kad umremo?
Ta ideja da duša napušta tijelo i skače u nebesa.
Radilo se o putovanju duše nakon smrti.
Kao da u našim pričama i u našem vlastitom putovanju,
kako odrastamo, postoji ta činjenica smrti.
Postoji kraj.
Da. To je srž svega.
To je pomalo morbidna tema, ali temeljna je za sva ljudska bića.
Sve nas čeka taj trenutak.
Smrt klasično opisuju kao pokretačku snagu naših postupaka.
Tako je.
Umrijet ću pa ću učiniti nešto.
Da. I upravo to poručuju šamanska učenja,
da moramo što bolje iskoristiti priliku ovoga života.
Da. Mislim da je to izazov koji nam predstoji.
Jer tu ideju nalazimo diljem svijeta,
vrlo konkretno, skok do Mliječnog puta.
Ne mislim da se to moglo dogoditi slučajno.
Mislim da je to preneseno iz kulture naših predaka.
Da.
Ali kad je preneseno?
Koliko daleko možemo pratiti ovu šamanističku tradiciju
mjerenja i praćenja nebeskih tijela?
Odgovori se možda nalaze na jednom od prvih mjesta koje sam posjetio
na svome putovanju Amerikama,
duboko u Amazonskoj prašumi, na drevnome nalazištu Serra Do Paituna.
Kamen je korišten kao platno za izvanrednu umjetnost
i samu tu umjetnost treba dešifrirati.
Treba je bolje razumjeti.
I u pokušaju da učini baš to
arheologa dr. Christophera Davisa zaintrigirala je
ova istaknuta slika rešetke pune simbola.
Objasnite mi što točno gledamo
i što vi mislite o tome. Kakva je vaša analiza?
To je najveća naslikana slika na ovome mjestu.
-Ukupno 49 kvadratića. -Da.
Jedna od prvih poteškoća bila je dvojba
trebamo li ovo gledati
slijeva nadesno ili zdesna nalijevo.
Čini se da su drevni slikari ostavili trag.
Ovdje možete vidjeti sliku zmije.
Fascinantno. Ondje je slika zmije.
Ovdje, žute boje.
-Kao da zmija govori kako da ovo čitamo. -Točno.
Uzorak koji mi iskače
javlja se kad se ova mreža čita
u sinusoidnom obrascu, počevši od dna.
U sinusoidnom obrascu kvadratići idu jedan stupac gore, pa dolje,
pa opet gore, poput te zmije.
Ali u koju svrhu?
Kad je pogledao na zapad,
dr. Davis primijetio je prirodni urez u kamenom stupu u blizini.
Ako stojite točno ispred, u pozadini zdesna
postoji kameni prozor koji, dok Sunce prolazi ovuda i zalazi,
naposljetku ga presijeca.
Vjerujem da su tako pratili Sunce.
Dr. Davis ovo praćenje naziva uređajem za praćenje zalaska Sunca,
genijalan način bilježenja Sunčeva kretanja tijekom vremena,
a koji je nastao prije više od 13 000 g., tijekom posljednjeg ledenog doba.
PRIJE 13 200 GODINA
Ali kako funkcionira?
Vidim iksove, a vidim i pojedinačne linije.
Ovi su iksovi zajedno.
Ako ih čitate gore-dolje, ovako,
dobijete sve te pojedinačne linije zajedno.
Ove okomite linije idu zajedno, a onda se vratite na iksove.
Ove su okomite crte u kvadratićima
koji se poklapaju s hvatanjem Sunca.
A to je vrijeme kad bi bio njihov zimski suncostaj.
Koliko li su pametni bili? Nevjerojatno.
I nije samo rešetka.
Dr. Davis vjeruje da gotovo sva prapovijesna umjetnost ovdje prati Sunce.
Ima mnogo koncentričnih kružnica i drugih slika
koje vjerojatno predstavljaju Sunce.
A okrenute su prema zimskom suncostaju
i idu uokolo sve do ljetnog suncostaja.
Još umjetnina, okrenutih prema zapadu, označava ravnodnevice.
Opet se vidi ta gotovo opsesivna usredotočenost
na ključne trenutke Sunčeve godine.
Da, apsolutno.
Ovo što imamo ovdje možda je najraniji pronađeni dokaz,
bilo gdje u Amerikama,
ljudi koji bilježe nebeska događanja.
Na neki je način sve to ogroman stroj
za praćenje protoka vremena?
Da. Mislim da je to poput almanaha
zapisanog u slikama.
To govori o znanstvenom načinu razmišljanja među samim umjetnicima,
kao da promatraju konkretne incidente
i trenutke na nebu
te se hvataju ukoštac sa znanošću o vremenu,
a time i sposobnošću predviđanja što bi se dogodilo
na određene datume u budućnosti.
Njima je to bio znanstveni projekt?
Svakako, da.
Sama umjetnost izgleda šamanistički.
To je samo moj osobni dojam.
Mislite da je to djelo šamana?
Moguće.
Imali su nekoliko zanimanja: znanstvenici, liječnici, svašta.
Obično nose sveto znanje, poput znanja o kretanju zvijezda.
Vidite li da je to rasprostranjeno diljem Amerika?
Da. Znanje o primjeni astronomije na ovaj način nalazimo posvuda.
Čini se da su Maje
i druge kulture to koristili.
Na američkom jugozapadu poglavice su promatrali Sunce.
Sva ta predaja seže daleko u prošlost
do nekakvog dubokog razumijevanja koje se proširilo u većem dijelu Amerika.
Ta opsjednutost nebesima samo je jedna od mnogih tema koje se ponavljaju,
a koje neprestance nalazim diljem Amerika,
ideje koje igraju središnju ulogu u mojoj 30-godišnjoj potrazi
za zaboravljenom epizodom ljudske povijesti.
No odakle dolaze te ideje?
Meni su to naznake davnog zajedničkog izvora,
da su se te ideje isfiltrirale kroz mnoge ljudske kulture,
ali same ideje ostale su relativno netaknute.
Osim ako nekom izvanrednom, nevjerojatnom slučajnosti
gledamo nasljeđe koje se prenosilo
od najvećih davnina i koje se čuvalo, prosljeđivalo
i razvijalo u više različitih kultura diljem Amerika.
Nasljeđe koje je možda ostavio narod moreplovaca
koji je mogao prelaziti oceane široke kao Pacifik,
tisućama godina prije nego što učenjaci prihvaćaju takva putovanja.
Kultura koja je razumjela kako iskoristiti moć biljaka
da stvaraju vizije koje unapređuju um,
vizije geometrijskih uzoraka i susreta s fantastičnim bićima,
vizije tako velike važnosti da su postale temelj njihove umjetnosti.
I kultura koja je podijelila znanje
o tome kako stvarati tehnološki napredne strukture,
bilo da su izgrađene u kamenu ili su izrađene od tijela same Zemlje,
strukture s velikim duhovnim značenjem, osmišljene da povežu tlo i nebo,
slaveći putovanje duše u zagrobni život.
Zapravo, moja je pretpostavka da su ti zajednički religijski i duhovni motivi
koje nalazimo diljem svijeta
među najboljim dokazima o izgubljenoj prapovijesnoj civilizaciji
koje ćemo ikad naći.
Bože. Prihvaćamo svaku zabludu iz djetinjstva
o priči o našem svijetu.
Priča o naseljavanju Amerika mijenja se
i odajem priznanje znanosti.
Znanstvena arheologija otkriva te nove informacije.
Želim reći da stare ideje guraju postrance.
Vrlo je jasno da je sve zapravo mnogo starije.
Koji će novi dokazi sljedeći izaći na vidjelo?
Prijevod titlova: Željko Radić