Dnešek značí v mayském kalendáři výjimečný okamžik.
Je jarní rovnodennost a svítání nepřivítá jen nový den,
ale i nové roční období.
Nad stromy vycházející Slunce
osvítí jeden z nejmajestátnějších chrámů Palenque.
Tohle je chrám Slunce, což je nejpříhodnější jméno.
Už jen být tady ve slunečních paprscích je výsadou
a podívanou snoubící spiritualitu s vědou dávno zapomenutým způsobem.
V jistých klíčových dnech, a toto je jeden z nich,
vycházející Slunce jen neosvětluje schody chrámu.
Mayská architektura je úložiště starověkého vědění
propojující nebe se zemí.
A sluneční paprsky často vpouští konkrétními otvory do vnitřních prostor,
kam mají záměrně dopadat.
O zimním slunovratu vychází Slunce nad zříceninou na hoře…
CHRÁM SLUNCE
…a dovnitř chrámu proniká dveřmi, kde mohl čekat kněz zalitý sluncem.
O půl roku později o letním slunovratu,
a pouze v tento den,
pronikají paprsky jinou pyramidou, než pouze úzký pruh světla osvítí roh.
Ale během rovnodenností vychází Slunce nad umělou prohlubní na východním obzoru
a opět proniká skrz dveřní otvor
v tak přesném úhlu,
že zhruba 40 minut dramaticky osvětluje další vnitřní výklenek.
Takto oslnivá podívaná musela údiv vzbuzovat ve všech pozorovatelích.
A výjimečný okamžik to nebyl jen pro staré Maye.
Palenque je nesmírně symbolické místo.
Uctívání předků bylo zachyceno ve zdejší architektuře a upravené krajině.
Dotýká se i dnešní populace.
Mayská kultura v Palenque je stále naživu.
Mayský kněz Nicolás López Vázquez tu obřady vykonává už desítky let.
Právě probíhající rituál představuje jarní rovnodennost.
Rovnodennost byla velmi důležitá.
Kvůli ní tyto chrámy stavěli.
Představuje spojení s celou planetou.
Celý tento komplex byl navržen jako určitý nástroj,
který má zachycovat a ukazovat podivuhodnou harmonii vesmíru.
Proč se tak silně zajímali o nebesa?
A jak vlastně získali pokročilou znalost astronomie?
Mohlo by jít o dědictví po mnohem starší civilizaci,
která stopy svých pokročilých vědomostí zanechala po celé Americe?
STARODÁVNÉ APOKALYPSY AMERIKA
KAPITOLA VI
Ústřední dominantou Palenque je jeho nejpůsobivější budova
známá jako palác.
A nad ním se tyčí tato zajímavá stavba, která je v mayském světě jedinečná.
Několikapatrová věž.
O účelu této věže se badatelé přou.
Záhadná je její střecha.
Dnešní střecha je zcela novodobou
a dost možná nepřesnou rekonstrukcí.
Na fotografiích z vykopávek se trosky věže nachází bez střechy.
Byla tedy kdysi zastřešená?
Původní věž možná končila vyhlídkovou plošinou,
což by vysvětlovalo nálezy uvnitř.
Důležitá je místnost s glyfy představující asi nejdůležitější planetu mayské kultury.
Venuši.
Vědci skrz mayské texty potvrdili,
že tento symbol představuje nejjasnější planetu noční oblohy.
Mohla být tato věž postavena výhradně pro astronomické účely?
Intuitivně to působí, že byla zbudována jako observatoř.
A u věže sloužící k pozorování noční oblohy
byste střechu nečekali.
A glyfy pro Venuši uvnitř věže
tento účel silně naznačují.
Ale ze všech nebeských těles, proč zrovna Venuše?
Možná to souvisí s nejdůležitějšími mayskými mytologickými postavami.
Bohové a bohyně mayské kosmologie měli často prapodivné lidské vlastnosti.
Někdy roztomilé,
někdy děsivé,
někdy hluboce tajemné.
Bůh jménem Kukulkán, který byl kdysi člověkem,
byl nejenže kombinací všeho zmíněného,
ale také byl ztotožňován s nejjasnější planetou oblohy.
Podle legendy dorazil Kukulkán na Zemi po velké katastrofě
v doprovodu učňů.
Byl to moudrý učitel, který položil základy právního systému,
pomohl organizovat společnost, pěstovat kukuřici
a stavět velké kamenné monumenty.
Jeho čas už tu sice pominul,
ale stále byl uctíván na nebesích,
kde na sebe bral podobu planety, kterou dnes známe jako Venuši.
Napříč mayským světem nabývá Kukulkán různých forem.
A na jednom ikonickém nalezišti
souvisí vzpomínka na něj s velmi významným okamžikem.
S jarní rovnodenností.
Kukulkánův chrám V Chichén Itzá na Yucatánu
vypadá jako obyčejná pyramida
se severním schodištěm s obrovskou hadí hlavou u paty schodiště
a s jakousi prázdnou balustrádou bez ozdobných prvků lemující schodiště,
ale při západu Slunce o jarní rovnodennosti
je pyramida orientována tak dokonale,
že stín, který vrhá její hrana na schody,
vytváří jakési tělo hada,
jehož hlava je najednou doplněna
zvlněným stínem hadího těla.
A jedná se o znázornění Kukulkána.
V různých částech Mexika nebyl znám pouze jako Kukulkán,
ale zejména jako Quetzalcoatl.
Obě tato jména znamenají „opeřený had“.
Skoro by se dalo říct, že Kukulkán byl cestovatel,
který všude používal lokální překlad svého jména.
S podobnou postavou jsme se setkali v Peru
pod jménem Virakoča.
V Mezopotámii to byl Enki
a v Egyptě Usir.
Ale příběhy zůstávají stejné.
Mocné bytosti, které se zjeví po globální katastrofě,
aby starověkým lidem předaly dary civilizace.
Ztotožnění jejich civilizačního hrdiny s Venuší
může vysvětlovat jednu z posedlostí Mayů,
kterou je sledování pohybu této planety.
Jejich studium Venuše je skutečně pozoruhodné.
Venuše přibližně každých 584 dnů
vychází na stejném místě.
Mayové měli absolutně přesný odhad
takzvané synodické periody Venuše.
A tu dokázali propočítat
díky jednomu z nejúžasnějších mayských vynálezů.
Který by podobně jako neuvěřitelné peruánské kamenictví
a vyspělá amazonská farmakologie
mohl být součástí vědomostí,
které jim v dávné prehistorii předala záhadná předchozí civilizace.
ARCHEOLOG
Doktor Edwin Barnhart mapuje a studuje Palenque přes 25 let
a jako jeden z mála lidí na světě dokáže texty starověkých Mayů přečíst.
Tyto glyfy čteme odshora dolů po dvojsloupcích.
Čtete pravé a levé glyfy v prvním a druhém sloupci
a pak ve třetím a čtvrtém a zase postupujete dolů. Takže tak.
Jak se mayská číselná soustava liší od té, kterou používáme dnes?
Naše soustava je podobná.
Základem je desítka, tedy desítková soustava.
Libovolné číslo skoro až do nekonečna
dokážeme zapsat pomocí deseti číslic.
- Máme nulu a pak jedničku až devítku. - Jo.
A po desítce napíšeme do jednotek nulu a do desítek jedničku.
Jejich základem bylo číslo 20.
Jde o systém teček a čárek podobný Morseovce
včetně symbolu ulity pro nulu.
- Tečka je jednička, čárka pět. - Jistě.
Tři čárky a čtyři tečky pak dohromady dají 19.
Dvacet napíšou pomocí nuly
a místo dvojky pak zapíšou tečku.
Je to poziční číselná soustava,
která jim umožnila počítat na jiné úrovni.
Naše soustava je skvělá.
Do nekonečna můžeme počítat pomocí deseti symbolů.
Mayové dokázali totéž s použitím tří symbolů.
V tomto ohledu
je jejich soustava elegantnější.
No teda.
Mayové nejenže používali nulu,
měli i poziční číselnou soustavu,
když starověcí Řekové a Římané, navzdory svým mnohým úspěchům,
nechápali ani jedno.
Jejich systém byl skvělý.
Římané byli vynalézaví, ale jejich systém byl děsný.
- Proto měli počítadlo. - Jo.
Pokročilá mayská číselná soustava nesloužila jen k elegantnímu počítání.
Jejich astronomové mohli díky ní vypočítat a předpovídat pohyby těles,
například Venuše, Slunce a Měsíce, a to s neuvěřitelnou přesností.
A tytéž matematické znalosti byly základem
jejich nejspíše nejpůsobivějšího vynálezu.
Nejnepochopitelnějším úspěchem starověkých Mayů
byl jejich neskutečně přesný systém pro měření času,
který začlenili do nejsložitějšího kalendáře v dějinách lidstva.
Ten kalendář je neuvěřitelně složitý.
Mohl byste mi ho přiblížit? Co přesně mayský kalendář měří?
Jejich kalendář…
Normální sluneční rok trvá 365 dní.
Jistě.
Jejich nejdůležitější kalendář má 260 dnů.
Pak mají kalendář dlouhého počtu.
- Ten čas měří lineárně. - Jo.
Mayové sledovali důležitá data kombinováním tří kalendářů.
Každý sloužil jinému účelu.
Jejich posvátný kalendář opakoval cyklus 20 skupin,
z nichž každá měla 13 dnů, kterých celkem tedy bylo 260.
Druhý kalendář sledoval sluneční rok,
ale skládal se z 18 skupin po 20 dnech
a z jedné po pěti dnech, aby měl kalendář 365 dnů jako ten náš.
SLUNEČNÍ KALENDÁŘ
Kombinace těchto dvou kalendářů
vytvořila jedinečný název pro každý den v 52letém cyklu,
po němž vše začalo od začátku.
Mayský systém počítání času byl jedinečný díky třetímu kalendáři,
kalendáři dlouhého počtu, který sledoval mnohem delší časové úseky.
Povězte mi o něm něco víc.
Co to je? Jak to funguje?
K čemu byl určen?
Je nejzajímavější, protože Mayové jsou velmi cykličtí,
ale pouze tento kalendář je lineární.
Na časové ose se zpět i vpřed posunujete až do nekonečna.
Symboly kalendáře dlouhého počtu neměří
jen uplynulé roky, desetiletí a staletí,
ale celá tisíciletí, a to jak do minulosti, tak budoucnosti.
Souvisí většina mayských textů, které dnes dokážeme přečíst,
s jejich kalendářem?
Jo. Tady je dokonalý příklad. Když se podíváme na tuto stránku,
všechno s čárkami a tečkami
jsou kalendářní informace.
Zhruba dvě třetiny mayských textů tvoří kalendářní glyfy.
Tato posedlost se dá vysvětlit tak,
že Mayové věřili, že svět prochází opakujícími se cykly zrodu a zkázy.
A že žijí ve čtvrtém takovém cyklu.
Podobně jako starověcí Hopiové,
kteří také věřili, že žijí ve čtvrtém světě.
Ale Mayové uměli na rozdíl od nich svým cyklům přiřadit konkrétní data,
a to díky dlouhému počtu.
Co má být tohle?
To je krásná sekvence.
Jedna z mála, která přesně určuje
datum začátku čtvrtého cyklu.
Stojí tu třináct, nula, nula, nula, nula.
A hned další den se to resetuje. Stálo by tu nula, nula, nula, nula, jedna.
Jo. A když to převedeme do našeho kalendáře?
- Je to 13. srpen 3114 let před Kristem. - Jo.
- Tehdy začal svět, ve kterém nyní žijeme. - Jo.
A vysvětlení toho, proč vlastně začal
přesně v roce 3 114 před Kristem?
Na to za 100 let odpověď nenašly
ani naše nejlepší mozky.
Jo. Musím přiznat, že mi to datum přijde fascinující,
protože mnoho starověkých civilizací, alespoň podle archeologických nálezů,
započalo právě v té době.
V Egyptě 3 000 let před Kristem.
V Sumeru ve stejném období.
A stejně tak v Asii.
MOHENDŽODÁRO
Jako by se svět tehdy probouzel
a Mayové to zaznamenali.
Je to zajímavé.
Kdy s tím systémem začali?
Kam až můžeme původ tohoto početního systému vysledovat?
To je těžká otázka, už jsem o tom přemýšlel.
A rád říkám, že když ho někdo vytesal do kamene,
už ho museli ovládat.
Jo. Jaký nejstarší letopočet jste objevil?
Je jich několik. Jeden je z doby před 33 000 lety.
Další zmiňuje konkrétní den
přesně před pěti miliony lety.
- Před pěti miliony lety? - Jo. Tak si to spočítejte.
Jeho smyslem podle mě je
podat svědectví o nekonečné podstatě času.
Spolu s těmito daty se v textech neustále objevuje jeden klíčový hráč noční oblohy.
Venuše.
Planeta ztotožňována s mayským bohem Kukulkánem.
Venuše je součástí celého mayského kalendáře.
Sledovali ji neustále.
Pro pět Venušiných cyklů
vytvořili 104 různých skupin,
aby ji bylo možné přesně sledovat.
Mayové byli vesmírem posedlí úplně stejně jako časem.
Tyto dva aspekty jsou základem mayské kultury.
Tyto posedlosti odhalují, že Mayové díky svým propočtům měli
rozsáhlé znalosti o dávné historii naší planety.
Dokázali to, co dnes dělá počítačový software?
- Ano. - Jak to dokázali?
Podle mého názoru to byli nejlepší matematici starověku.
Neustále se věnovali výpočtům.
Dny propočítávali do milionů.
Fascinující.
Dokázali to, ale logicky se nabízí otázka,
proč to potřebovali umět?
- Myslím… - Jsou to jen spekulace.
Pokud si my archeologové nalijeme čistého vína, spekulace je všechno.
Pracujeme s teoriemi. Faktů je v mém oboru málo.
Jo.
Mám teorii, která je ovšem také jen spekulací.
Mayský kalendář působí jako nezapadající artefakt.
Jako by to bylo dědictví,
které Mayové převzali od kultury, která tyto propočty potřebovala.
Od ztracené civilizace,
která jim předala znalosti o cyklické podstatě času
a zašifrovala je do mýtů a spirituálních tradic,
které se po tisících letech později
naprosto senzačně projevují v záhadném mechanismu mayského kalendáře.
Ale za jakým účelem?
Podle mého názoru to souvisí s mayským pojetím pomíjivosti věků světa.
Někdy mayský kalendář chápu za stroj nesloužící k výpočtu konce světa,
ale konce jednoho věku.
Mayský kalendář předpokládá opakující se zkázu a znovuzrození světa.
Střídání opakujících se věků.
Mayové si nikdy nemysleli,
že svět skončí 21. prosince 2012.
Ale období kolem tohoto data považovali
za turbulentní období plné změn.
Konec věku je předpovězen do zhruba 80letého období,
někde mezi roky 2000 až 2080.
A zvláštní je, že tak dnešní svět opravdu vnímáme.
Žijeme v době chaosu, nejistot a změn.
Mohlo být datum v mayském kalendáři značící konec našeho věku správné?
Možná bychom měli vzhlížet k nebesům a jako oni sledovat hvězdy a planety,
kdyby se na nás hnala další globální apokalypsa.
Ale Mayové se o nebesa nezajímali jen kvůli předpovídání budoucnosti.
Přímo v Palenque se nachází důkaz, který mi chce ukázat doktor Barnhart.
Tohle je dokonalé místo, odkud je vidět horizont.
Na jihozápadním okraji náměstí, naproti chrámu Slunce,
mi doktor Barnhart ukazuje další monumentální stavbu,
chrám Listového kříže.
Pochází z roku 692 našeho letopočtu.
Na zadní stěně uvnitř se vyjímá zvláštní nástěnná malba.
Podle badatelů se týká velké ústřední záhady mayské víry,
záhady posmrtného života.
Stojíme tady před neobyčejnou malbou,
která je poměrně složitá na pochopení.
Co si o ní myslíte? Co zobrazuje?
Očividně je velmi složitá,
ikonografie je úplně všude.
Tady je listový kříž, ze kterého vystupuje listí.
Po každé straně je jedna postava.
Na nástěnné malbě vpravo se nachází zesnulý Pakal Veliký,
původní zakladatel a vládce Palenque.
Má zavřené oči a na sobě pohřební rubáš.
A vlevo je podle všeho jeho syn a nástupce Kan Bahlam.
Tady je Kan Bahlamova tvář.
Jeho portrét je po celém městě. Přesně víme, že je to on.
- Jo. - Poznáváme ho.
- Kan Bahlam je velký a vysoký. - Jo.
Často o něm přemýšlím.
O jeho životě máme bohaté záznamy.
Víme, že jeho otec byl nejslavnější král města.
A v šesti letech byl prohlášen za jeho dědice a nástupce.
Ale jeho otec se dožil 80 let.
Králem se tedy stal až ve 48 letech.
- Jo. - Musel být neuvěřitelně vzdělaný.
V matematice, architektuře a astronomii,
ale také v náboženství a mytologii.
A tyto tři velkolepé chrámy jsou jeho vizitkou.
Nejspíš je plánoval 30 let svého života.
A nakonec je postavil a je to vrchol mayských vědeckých úspěchů.
Snoubí se tu numerologie, matematika a astronomie.
Poselstvím malby je,
že skutky a rituály provedené synem
jsou nezbytné, aby jeho otec našel cestu do posmrtného života.
Odděluje je ikona největšího významu.
Tady je světový strom. Uprostřed je tvář boha Slunce.
Ale samotný strom je také cestou z tohoto na onen svět.
Jo.
V jistém kontextu je to Mléčná dráha.
Hraje Mléčná dráha jakousi roli duchovní cesty?
Je to cesta na onen svět?
Ano. Tyto dvě postavy interagují
s pojítkem tohoto a onoho světa.
Jo.
Výstup na nebesa, na Mléčnou dráhu,
a posmrtná cesta je pro Maye zásadní.
Pozoruhodné však je, jak je tato představa rozšířená.
Symbol Mléčné dráhy
jako cesty duší se neobjevuje jen u Mayů,
ale i v jiných severoamerických kulturách.
Rozhodně. Jde o panamerickou myšlenku.
Opravdu. Od špičky Chile až po Aljašku
považují domorodci Mléčnou dráhu za cestu duší z tohoto na onen svět.
Kráčí po ní mrtví,
a díky svým schopnostem mohou i šamani.
Ale fascinující je,
že je Mléčná dráha takto popisována v každé nám známé kultuře.
OBLAST ACRE BRAZÍLIE
Připomíná mi to, jak brazilští Apurinové
vnímají amazonské geoglyfy jako posvátné brány do posmrtného života.
- V Amazonii je ta tradice stále živá. - Jo.
- A tady ve světě Mayů rovněž. - Jo.
Jako by ta představa měla nějaký společný původ.
To si myslím.
Tyto základní představy podle mě pocházejí od prvních lidí.
Proto je nacházíme v tolika kulturách,
i když například ty z jižní Chile a ze Severní Ameriky nebyly v kontaktu.
Vyjadřují stejné myšlenky, jde o dědictví.
Rozhodně. A nejde jen o Mléčnou dráhu.
Těchto základních myšlenek je tu víc.
Jednou z nich je, že Mayové měli kladný vztah
k šamanismu a transformaci.
Jo.
Mayská kultura byla nepochybně šamanská.
Představa, že po smrti duše někam putuje,
vznikla v důsledku šamanských prožitků.
Může být náhoda, že si tolik jiných domorodých amerických kultur,
a vlastně tolik starověkých kultur na celém světě,
zachovalo téměř totožnou představu o posmrtné cestě duší na onen svět?
Nebo se jedná o jakousi skrytou souvislost,
o mocnou a rychle se šířící víru,
kterou mnohé pozdější civilizace zdědily
po ztracené civilizace dávnověku?
Výsledky tvé práce jsou velmi vzrušující.
A když vidíme archeologické nálezy svědčící o znalosti nebes a hvězd,
najednou mám pocit,
že jsou mnohem starší.
Jo.
A ty vidíš základ všeho u šamanů.
Ano, rozhodně.
O nebe se zajímají všechny šamanistické kultury.
Ale ze zájmu se v jistou chvíli může stát náboženství.
Mohl bys to ještě trochu rozvést?
Šamanismus je nástroj ke zkoumání záhad smrti.
Co se stane po naší smrti?
Panovala představa, že duše opustí tělo a vystoupá do nebe.
Vždy šlo o posmrtnou cestu duše.
V našich příbězích,
a i v průběhu našich životů,
se objevuje prvek smrti.
Úplný konec.
Jo. Je to podstata všeho.
Je to poněkud morbidní téma, ale žádná lidská bytost se tomu nevyhne.
Čeká nás to všechny.
Obvykle je smrt považována za hybnou sílu našich činů.
Jo.
Umřu, a proto něco udělám.
Jo. A přesně to říká i šamanské učení.
Ať čas na tomto světě využijeme co nejlépe.
Jo. To je asi výzva pro každého z nás.
Protože je ta představa globální,
zejména pak vystoupání na Mléčnou dráhu,
podle mě se nemůže jednat o náhodu.
Jedná se o dědictví po prastaré kultuře.
Jo.
Ale kdy k tomu došlo?
Jak daleko do minulosti lze dohledat šamanistické tradice
měření a sledování nebeských těles?
Odpověď možná nabízí
jedna z mých prvních zastávek na mé výpravě napříč Amerikou,
a to hluboko v Amazonii na starobylém nalezišti Serra do Paituna.
Kámen byl použit jako plátno pro pozoruhodné umění,
které je třeba rozluštit a lépe pochopit.
Když se o to pokusil,
zaujala doktora Christophera Davise
tato nápadně velká tabulka plná symbolů.
Povězte mi, na co se tu teď díváme
a co si o tom myslíte. Jak zní váš ortel?
Jedná se o největší samostatnou malbu této lokality.
- Celkem 49 čtverců. - Jo.
Nejtěžší bylo přijít na to,
jestli to máme číst zleva doprava nebo obráceně.
A starověcí malíři nám tu nechali nápovědu.
Tady vidíte namalovaného hada.
Fascinující, vidíme tu hada.
Tady, to žluté.
Díky tomu hadu víme, jak se na to máme dívat.
Přesně.
Smysl mi to začalo dávat,
když jsem to začal číst
odzdola sinusoidovým vzorem.
Znamená to,
že první sloupec čtete odspodu,
druhý odshora a třetí zase odspodu.
Jako plazící se had.
Ale co je smyslem?
Při pohledu na západ si doktor Davis v blízké skále všiml přirozené škvíry.
Když se postavíte před tabulku,
napravo uvidíte škvíru ve skále,
kterou ve správný okamžik prosvítají paprsky zapadajícího Slunce.
Mohlo by se jednat o zápis pohybu Slunce.
Doktor Davis to nazval záznamník západu Slunce,
Jde o vynalézavý způsob zaznamenávání pohybu Slunce v čase…
SOUČASNOST
…který byl vytvořen před více než 13 000 lety během doby ledové.
PŘED 13 000 LETY
Ale jak funguje?
Vidím křížky a pak jen čárky.
Tyhle křížky patří k sobě.
Pokud to čtete po sinusoidě nahoru a dolů,
dostanete se k těmto čárkám.
Všechny svislé čárky se spojují v jednu a pak se zase objevují křížky.
Tyto svislé čárky podle mě znamenají, že sluneční paprsky prošly skalní průrvou.
To mohlo být někdy kolem zimního slunovratu.
Vy jste ale hlava. To je úžasné.
A nejde tu jen o tu tabulku.
Se sledováním pohybu Slunce souvisí podle doktora Davise téměř všechny malby.
Je tu spousta soustředných kruhů a další malby připomínající Slunce.
Jsou orientovány k zimnímu slunovratu a další pak směřují k letnímu slunovratu.
Další malby orientované na západ představují rovnodennosti.
Opět to svědčí o jakési posedlosti klíčovými událostmi solárního roku.
Ano, rozhodně.
Dost možná se jedná o nejranější důkaz nalezený v Americe o tom,
že člověk sledoval dění na obloze.
Svým způsobem se jedná o obrovský přístroj ke sledování času?
Podle mě ano. je to jakýsi obrázkový almanach.
To svědčí o technických znalostech autorů těchto maleb,
kteří jakoby pozorováním konkrétních událostí na obloze…
pochopili střídání ročních období,
čímž získali schopnost předvídat, co se stane v určitý den v budoucnosti.
Takže to pro ně byl vědecký projekt?
Rozhodně, jo.
Ty malby na mě působí šamanisticky, ale je to jen můj osobní dojem.
Stojí za tím podle vás šamani?
Je to možné.
Měli vícero rolí. Byli to vědci, doktoři a tak dále.
Obvykle to byli nositelé vědění, například vědomostí o pohybu hvězd.
Rozšířilo se po celé Americe?
Jo. Tento způsob využívání astronomie je společný všude.
Kromě Mayů
ji podle všeho využívali i jiné kultury.
Na americkém jihozápadě pozorovali Slunce náčelníci.
Celá tato tradice je tedy podle všeho mnohem starší.
Jo.
Z dob hlubších znalostí, které se rozšířily po celé Americe.
Tato posedlost nebesy je jedním z mnoha opakujících se motivů,
na které neustále narážím po celé Americe…
a jednou z myšlenek mající zásadní roli v mém hledání ztracené kapitoly historie.
Odkud ty myšlenky pocházejí?
Pro mě je to důkaz dávného společného zdroje.
Tyto myšlenky byly předávány odlišnými kulturami,
ale v jádru zůstaly relativně nedotčené.
Pokud to není nějaká neuvěřitelná náhoda,
jde o dědictví z nejranějšího dávnověku,
které rozvíjely a dál si předávaly různé kultury napříč celou Amerikou.
Možná jde o dědictví po mořeplavcích, kteří dokázali překonat širý Tichý oceán
už o tisíce let dříve, než to podle vědců bylo možné.
Byla to kultura, která uměla využívat moc rostlin
k navození psychedelických vizí
s geometrickými vzory a setkání s fantastickými bytostmi.
Vizí takové důležitosti, že dokonce inspirovaly jejich umění.
A kultura, která se podělila o vědění budovat technologicky pokročilé stavby,
ať z kamene, nebo ze samotné půdy.
Stavby spirituálního významu, které měly propojit nebesa se zemí
a oslavovat cestu duše do posmrtného života.
V podstatě tvrdím,
že všechny tyto společné náboženské a spirituální motivy roztroušené po světě
patří mezi nejlepší důkazy o ztracené pravěké civilizaci…
které kdy najdeme.
Bože, vyvracíme všechny mylné představy
o historii lidstva.
Příběh o zalidňování Ameriky se mění,
což přičítám vědě.
Tyto nové informace odhalila právě vědecká archeologie.
Tvrdím, že staré názory jsou vyvraceny.
Je zřejmé, že je postupně vytlačují nové.
Jaké nové důkazy vyjdou najevo příště?
Překlad titulků: Tomáš Pikl