Аяваска — один з наукових винаходів Амазонії.
Потужний галюциногенний відвар.
Головний напій у духовних практиках і легальний тут, у Перу.
Я сам мав досвід вживання аяваски під керівництвом шамана.
І я вважаю, що його вживали набагато раніше в минулому,
якщо брати до уваги твори мистецтва, на які він надихає.
Є неймовірні видіння.
У дев'яти випадках з десяти це геометричні візерунки.
І після цих перших видінь
багато людей розказують про фантастичних істот.
Іноді ці істоти можуть бути поєднанням тварини та людини,
так званими теріантропами з грецької мови.
Теріон означає дикий звір, а антропос — людина.
Це відомі істоти, які зустрічаються.
Цікаво, що докази використання аяваски
й видінь, які він викликає,
можна знайти не лише в Амазонії,
але й в багатьох місцях, які я досліджував у Південній Америці.
У Куско інки використовували звар під час людських жертвопринесень,
щоб полегшити перехід жертви у потойбічний світ.
А їхні візерунчасті витвори мистецтва
дуже нагадують сучасне мистецтво, натхненне аяваскою.
У місці Тіаванако в Болівії, ще до інків,
дослідники з'ясували, ця 1500-річна статуя тримала
таці для нюхального тютюну з галюциногенними порошками.
Кераміка з Тіаванако зазвичай з геометричними орнаментами
й фантастичними істотами, ймовірно, натхненними психоделічними видіннями.
Ті ж самі видіння можна побачити і в традиційному амазонському мистецтві.
На думку спадає випадок з Тукано,
які малюють на непостійних матеріалах.
Живопис, малокас, знаєте, комунальні будинки.
Бачите, тут є послідовність.
Пам'ятаєте міф про походження Тукано, про їхніх великих вчителів,
дочку сонця та її супутників?
Цікаво, що історія не закінчується
з від'їздом цих містичних, цивілізаційних героїв.
За легендою,
після того, як земля змогла підтримати прибульців,
божественні істоти залишили відкритий канал зв'язку,
яким люди могли користуватися у разі потреби.
Цим каналом став напій, який ми сьогодні знаємо як аяваска.
Аяваска мовою кечуа, мові інків, означає «лоза душ».
Я думаю, його використовували ще задовго до інків.
І тому цей стародавній наскельний малюнок такий цікавий.
Ці наскельні малюнки з частини Амазонії, де сьогодні живуть Тукано,
несуть ті ж теми, які ми бачили в усьому мистецтві, натхненному аяваскою.
Я не можу не помітити, що тут є схожість і взаємозв'язок.
Ми бачимо теріантропних істот,
які наполовину тварини, наполовину люди.
Як тут?
Ми бачимо геометричні візерунки.
Бачимо змій.
Для мене це надзвичайна загадка
що ті самі теми з'являються знову і знову, і знову, і знову.
І все ж ці зображення, були створені в останній льодовиковий період.
Це свідчить про те, що аяваска використовувався майже 13 000 років тому.
Це логічно з огляду на мистецтво.
Так.
Якщо це правда, то наслідки приголомшливі.
Це означає, що стародавні жителі Амазонії вже опанували
складну хімію аяваски
ще в льодовиковий період.
ПРАДАВНІЙ АПОКАЛІПСИС АМЕРИКИ
ГЛАВА V
Геометрія, спіралеподібні візерунки —
це один з найдивовижніших аспектів психоделічного досвіду.
Ця геометрія може пояснити ще одну загадку, з якою ми зіткнулися
на самому початку нашого вивчення Америки.
Величезні геогліфи виринають із джунглів
уздовж південно-західного краю Амазонки.
Я вражений повторенням геометричної ідеї.
Ми знаходимо її знов і знов. Сучасне мистецтво,
чи йому 13 000 років, ми знаходимо її скрізь.
І мені цікаво, чи не могли ці геометричні земляні споруди
також бути навіяними аяваскою.
Можливо. Аяваскою або іншими галюциногенними рослинами.
Бо таких рослин багато.
У кожній культурі ви знайдете якусь галюциногенну рослину.
Ці геогліфи, здається, є проявом у тривимірній формі,
у величезному масштабі, саме тих видінь,
які виникають через вживання такої речовини, як аяваска,
де найперше, що ми бачимо, — це геометричні візерунки.
Я думаю, що ми бачимо прояв того самого імпульсу в різних середовищах.
І якщо амазонські геогліфи були навіяні галюциногенним досвідом,
тоді треба запитати, де ще це натхнення могло відчуватися.
І на то є одна вагома причина.
Наскільки ці земляні споруди схожі на геометричні земляні споруди
у Північній Америці, у штаті Огайо.
Це Церемоніальні земляні вали Хоупвелла.
Їх приписують цивілізації, відомій сьогодні як культура Хоупвелла,
яка процвітала в районі Великих озер близько 2 000 років тому.
Масивні рови та насипи у вигляді точного геометричного масиву.
Ви дійсно можете переставити земляні споруди в Амазонці
земляними спорудами в Огайо та навпаки.
І все ж таки, вони були створені не пов'язаними між собою культурами.
Я не можу прийняти цей збіг за пояснення.
Я думаю, що коли ми бачимо, як ідея з'являється знову і знову
у віддалених одна від одної географічних точках,
ми маємо справу з успадкуванням ідей,
які передавалися і проявляються у різні періоди часу.
Але ідея — це те, що є справді давнім,
а не обов'язково структура, на яку ми дивимося.
На відміну від їхніх амазонських колег, де дослідження тільки починаються,
земляні споруди в Огайо вивчаються вже понад століття.
І ми знаємо, що це не просто цікаві геометричні форми.
Багато земляних споруд в Огайо, включаючи Серпент-Маунд,
мають точну прив'язку до певних днів сонцестояння і рівнодення.
Але примітно, що в деяких випадках
вони створені для вирівнювання
з іще більш складними місячними циклами.
Однією з цікавинок стародавнього світу є те,
що існував дуже сильний інтерес до того, що відбувається на небесах.
Ці неймовірні астрономічні спостереження
зробили стародавні американці близько 2 000 років тому,
а може, і набагато раніше.
Те саме можна знайти в інших курганах Північної Америки.
На таких об'єктах, як 1000-річна Кахокія
і 3000-річна Поверті-Пойнт,
що навмисно розташовані на північ від іншого об'єкту,
кургану «Нижній Джексон», якому 5 000 років.
Хто знає, яка астрономія може бути зашифрована
в цих нещодавно відкритих амазонських геогліфах і чекає на своє відкриття?
Ми знаємо, що люди жили в Америці десятки тисяч років.
Звісно, варто розуміти, що, ймовірно, був час
щоб розвинути культуру, виробити складні знання про небеса,
і виразити їх у пам'ятниках.
Чи можуть ці астрономічні знання бути доказом того,
що втрачена цивілізація, яку я шукаю,
залишила у спадок ідеї і в інших частинах Північної Америки?
За 1300 миль від Огайо…
на північному заході Нью-Мексико,
я приїхав у високогірну холодну пустелю
з височенними столовими горами й останцями.
Бедленд на південному заході Сполучених Штатів —
це царство суворих умов і неймовірних краєвидів,
пересічених стародавніми каньйонами
з майже вертикальними скелями з пісковика з обох боків.
Ви можете подумати, що безлюдна місцевість цих бедлендів
не підходить для масштабного будівельного проєкту,
як зараз, так і в давнину.
Але ви помиляєтесь.
У цьому каньйоні знаходяться кілька найважливіших археологічних пам'яток
Північної Америки.
Десятки стародавніх рукотворних споруд розкидані на кілометри
по дну долини,
від малих окремо стоячих камер,
до масивних так званих великих будинків.
Це каньйон Чако.
КАНЬЙОН ЧАКО НЬЮ-МЕКСИКО
Попри дослідження понад століття,
стародавні споруди каньйону Чако залишаються не розгаданими.
Їхнє походження і навіть призначення досі предмет сперечань.
У самому центрі цієї загадки, у центрі каньйону,
знаходиться найвеличніший великий будинок з усіх.
Це Пуебло-Боніто, що в перекладі означає «прекрасне місто».
Здіймаючись на висоту кількох поверхів,
це лабіринт кімнат, коридорів
і величезних, круглих, напівпідземних приміщень.
Навіть сьогодні, коли всі роботи закінчені століття тому,
він неймовірно вражає.
Пуебло-Боніто — це величезний будівельний проєкт.
Сотні кімнат були нанесені на карту,
багато з них побудовані таємничим чином, без жодного видимого входу чи виходу.
Археологи працювали тут десятиліттями.
Зробили багато важливих відкриттів.
Але це все одно ускладнює інтерпретацію.
Але одне ми знаємо напевно —
як Пуебло-Боніто виглядало в часи свого розквіту.
Це було величезне півколо
з прямими стінами, зверненими до дна каньйону.
Прямокутні будівлі були збудовані по кривій, чотириповерхові,
створюючи цілих 800 кімнат.
Усе це навколо площі, розділеної центральною стіною
з кількома круглими напівпідземними спорудами з кожного боку.
Хто ж були його будівничі?
І чому вони доклали стільки зусиль,
щоб створити цю надзвичайну споруду?
Натан Гетфілд, офіційно призначений головний тлумач каньйону Чако
майже десять років вивчає тутешні споруди.
Розкажіть нам про це місце.
Ця споруда була найбільшою будівлею в Північній Америці
до середини 19-го століття.
Археологи не змогли визначити дату по каменю.
Але високоточний метод датування за річними кільцями
на його дерев'яних балках
дозволив визначити різні етапи будівництва.
Він не був побудований в один момент.
Він будувався протягом кількох століть.
Якщо взяти найстарішу частину Пуебло-Боніто,
про які роки ми говоримо?
Її почали будувати десь з 850 року.
-850 рік нашої ери? -Так.
Так.
І будівництво тривало мінімум 200 років, можливо, трохи довше.
Це було до того, як територію заселили сучасні народи пуебло
такі як хопі, зуні та акома.
Пуебло-Боніто збудоване тими, кого ми називаємо предками пуебло.
З невідомих нам причин
вони обрали каньйон Чако центром своєї культури.
І Пуебло-Боніто стане найбільшою будівлею
у цьому культурному центрі.
У культурному центрі, окрім Пуебло-Боніто,
було більше десятка інших чудових будинків.
Чому всі ці споруди побудували саме тут, у каньйоні Чако?
Чи існувало тут постійне осіле населення?
Ні. Археологи не знайшли доказів величезної кількості населення.
Якщо ці чудові будинки будували не для людей,
то навіщо?
Серед руїн археологи знайшли понад сотню ритуальних поховань.
Знайшли кераміку з неймовірними геометричними візерунками
і артефактами, створені за сотні, а то й тисячі кілометрів звідси.
Ми бачимо, що було докладено величезних зусиль,
щоб створити його як своєрідний центр світу.
В міру отримання доказів, ставало зрозуміло,
що він, схоже, був центром паломництва,
куди люди приїжджали з усіх сторін,
приваблені магією цього місця.
Очевидно, що це якесь сакральне місце.
У цьому світлі круглі структури, які ми знаходимо
майже у всіх будівлях Чако, набувають більшого сенсу.
Хопі, нащадки предків народів пуебло,
називають такі споруди ківами.
Ківи.
Як ви розумієте, чим вони були й чим є?
Прийнято вважати, що ківа була ритуальним місцем.
Є риси, які досить поширені.
Ось лавка.
У більших великих ківах ви побачите склепіння.
У більшості з них є щось схоже на камін на дровах.
Сьогодні для народів хопі та пуебло
ківа — це духовний та політичний простір,
де вони збираються для священних ритуалів.
Це постійна культурна традиція?
-Вони для ритуалів? -Так.
Церемонії, тоді й зараз,
включають в себе споживання особливого виду тютюну.
На північ від Чако в штаті Юта
археологи, досліджуючи стародавнє рукотворне вогнище,
знайшли насіння галюциногенного виду тютюну,
койотського тютюну.
Насіння було датоване 12 300 роками тому.
Це свідчить про те, що тютюн використовували ще в льодовиковий період.
Цілком ймовірно, що такі галюциногенні рослини
все ще використовувалися тисячі років потому в церемоніях тут, у Чако,
як шамани Амазонії використовують аяваску.
Чи можливо, що ці шаманські традиції,
розділені тисячами кілометрів,
є спадщиною єдиної, більш давньої системи вірувань,
яка залишила сліди по всій Америці?
Щоб дослідити таємниці цих ківа далі,
я прямую до краю каньйону за пів кілометра на південь від Пуебло-Боніто,
до найвеличнішої з них,
Каса Рінконада.
На відміну від переважної більшості ківа Чако,
Каса Рінконада стоїть окремо від інших великих будівель.
Усередині заглибленого корпусу
в стінах розташовані Т-подібні дверні отвори,
які майже ідеально виходять на північ і південь.
Як видно на фотографіях, зроблених прямо над дверним прорізом
нічне небо обертається навколо зірки Полярна зоря.
У Каса Рінконада є щось напрочуд знайоме.
Це нагадує мені мегаліти льодовикового періоду в Гебеклі-Тепе
у далекій Туреччині.
Там подібні затоплені круглі камери, схожі на камери ківи,
мають Т-подібні стовпи,
які теж вирівняні з певними точками на небі.
Але як ці стародавні споруди,
так сильно розділені географією і часом,
можуть бути пов'язані?
Спокусливо спекулювати.
І міф про походження хопі пропонує можливу підказку.
Хопі вірять що ми живемо в четвертому світі,
що було три попередні появи
з якогось підземного царства.
Згідно з легендою хопі, після створення перших живих істот,
дух сонця наказав своєму посланцю, Бабусі-павучисі,
провести ці форми життя, що постійно розвиваються, через перші два світи.
У третьому світі
вона показала першим людям, як ткати й гончарити,
і навчила відрізняти добро від зла.
Проте деякі з них стали на злі шляхи.
Дух Сонця, розгніваний, наказав тим, хто мав добре серце, йти далі.
Вони піднялися по великому очерету до отвору в небі.
Там Бабуся-Павучиха допомогла їм потрапити до нового дому,
четвертого світу, де їхні нащадки живуть і досі.
Хопі шанують незвичайну геологічну особливість
Гранд-Каньйону,
вважаючи її буквальною точкою зародження міфу.
Вони називають її Сіпапу.
Наближатися не можна.
Але символічно вона відтворюється в усьому світі хопі.
У культурі пуебло діра в підлозі ківи також відома як сіпапу,
і це вважається місцем, звідки древні вийшли з попереднього світу,
який був зруйнований, у світ, у якому ми живемо сьогодні.
І тут я хочу порівняти,
що може здатися дуже екстремальним.
Мені просто цікаво, чи не повертається все це до часів,
коли людям потрібно було ховатися під землею.
І ми знаємо, що такий час був близько 12 800 років тому,
на початку пізнього дріасу.
Хоча це досі обговорюється,
багато вчених вважають, що катаклізми
і потопи того часу були викликані космічними ударами й повітряними вибухами,
коли Земля проходила крізь уламки комети, яка розпадалася.
Якщо ворог був небезпекою з неба,
якщо ми розглядаємо удари гігантської комети,
то підземні споруди мають великий сенс.
Цей глибокий давній зв'язок не є прямим зв'язком.
Це пам'ять, що зберігається в усній традиції.
Був час, коли нашим предкам довелося вийти
з-під землі, щоб перейти в новий світ,
який був зметений катаклізмом, і заселити цей новий світ.
Буду відвертим.
Я не сумніваюся, що ця неймовірна ківа датується приблизно 1000 років тому,
але я підозрюю, що її будівничі включили в неї
спадщину знань та ідей, які є набагато, набагато давнішими.
Як і інша ідея, яку ми бачимо знову і знову
на всіх цих стародавніх пам'ятках Америки —
важливість астрономічних і геометричних знань.
У Пуебло-Боніто вся споруда ідеально вирівняна
за сторонами світу: північ, південь, схід і захід.
Це свідчить про те, що будівничі розуміли яке їхнє місце на планеті.
Мало того, в день рівнодення відбувається щось магічне.
Сонце сходить і заходить на одній лінії із західною стороною південної стіни.
Це не просто якась випадковість.
Це було так добре продумано.
І що, на мою думку, приваблює людей у цьому, це те,
що те саме небо ми можемо бачити сьогодні.
-Так. -Ми все ще можемо бачити лінії.
Я чув, що в минулому тут були функціонери, яких називали жерцями сонця.
Це правда?
Вони спостерігали за сонцем, жерці сонця.
Ці люди присвятили себе архітектурі.
Ці люди присвятили себе спостеріганню за сонцем.
Так.
За якими основними небесними подіями вони стежили?
Літнє, зимове сонцестояння, рівнодення, коли сонце сходить на сході?
Це пов'язано із сільським господарством.
Так.
Наявність такого календаря на місцевості критично важливе для виживання.
І той факт, що вони змогли зробити це
за допомогою цих монументальних споруд,
гадаю, пов'язаний з їхньою здатністю досягати успіху в сільському господарстві.
Цей аргумент я вже чув раніше,
але проблема у припущенні,
що все це було пов'язано лише із землеробством.
Десь в 150 км на північ від каньйону Чако височіє характерний хребет з пісковиків
увінчаний двома вершинами, відомими як Чімні-рок і Компаньйон-рок.
Поруч з ними ми знаходимо великий будинок чако з двома ківами.
Виявляється, що місце розташування цієї споруди було
дуже точно виміряне,
щоб можна було спостерігати за явищем, що спостерігається лише раз на 18,6 років,
а саме — крайню північну точку зупинки місяця.
Коли місяць, що сходить і заходить,
досягає своєї найпівнічнішої точки в нічному небі,
перш ніж сходить і заходить далі на південь,
як частина повторюваного циклу.
Місяць сходить між Чімні-рок і Компаньйон-рок
тільки тоді й більше ніколи.
Це ті знання, які мають передаватися
від покоління до покоління.
Мало просто колись це помітити,
а потім побудувати споруду, щоб увічнити це.
Це свідчить про давнє інтелектуальне прагнення
зрозуміти космос, який нас оточує,
усвідомити що космос сповнений руху і змін,
а довготривале спостереження за цими рухами й змінами
вимагає цілеспрямованих зусиль,
часто протягом тисячоліть.
Коли дослідники почали шукати місячні орієнтири
в будівлях у каньйоні Чако,
було знайдено безліч чудових прикладів.
Коли взимку місяць досягає своєї крайньої південної точки стояння,
знову ж таки раз на 18,6 років,
він сходить по лінії, через три великі будинки, в 10 км один від одного,
з Пуебло-Боніто посередині.
А через 9,3 роки, на півдорозі цього циклу,
літній місяць сходить по лінії через велику споруду
на схід від Пуебло-Боніто до іншої, розташованої в 17 км на південний захід.
поки той самий призахідний місяць освітлює один великий будинок,
знову через Пуебло-Боніто
більш ніж 27 км за каньйоном до ще одного великого будинку.
І одне точно.
18,6-річний місячний цикл не має жодного впливу
на вирощування зернових.
Чому ж тоді стародавні пуебло доклали стільки зусиль
і позначали це у своїй архітектурі?
Це красномовно свідчить про те, що економічної мети тут не було.
Ішлося про зв'язок
між небом і землею.
Тепер зрозуміло, що всі ці споруди Чако разом
утворюють ритуальний календар, викладений на землі
в каньйоні, який, можливо, був обраний саме для цієї мети
як земний аналог Чумацького шляху.
Але зв'язки з космосом, небом і землею, як зверху, так і знизу,
такі важливі для культури Чако,
не обмежуються величезними будівельними комплексами.
За 8 км на південний схід від центру Чако,
я піднімаюся з дна каньйону
в пошуках чогось цікавого, що прикрашає ці суворі стіни каньйону.
Стародавні витвори мистецтва, висічені в живій скелі.
Це дорогоцінні записи, історії в камені,
які постійно переглядалися, змінювалися і доповнювалися
протягом невідомо скількох тисяч років.
Тут є людські фігури, які, здається, танцюють
і грають на музичних інструментах.
Спіралі та змії в'ються вздовж стін каньйону,
на яких також зображені дивні істоти та геометричні форми,
як ті, що з'являються на малюнках Амазонки,
можливо, навіяні психоделіками.
У будь-якій частині світу і в будь-який період історії,
коли йдеться про печерний живопис, петрогліфи й наскельні малюнки,
ви знову і знову побачите такі самі візуальні образи,
які приходять під впливом аяваска
та інших психоделіків.
Окрім цих навіяних елементів,
у наскельному живописі Чако відтворюється фокус на астрономії, як і в архітектурі.
Це зображення інтерпретується як затемнення,
сонце, затемнене місяцем, коли його корона спалахує назовні.
А це — наднова,
яку, як тепер відомо, було видно на денному небі
в часи предків пуебло у 1054 році нашої ери.
Навіщо створювати такі зображення в такому важкодоступному місці,
якщо для цього не було вагомої причини?
За відсутності очевидного економічного, стратегічного чи політичного мотиву,
випливає, що це було зроблено з якоюсь вищою метою.
Мені здається все більш очевидним,
що каньйон Чако — це ландшафт, перетворений на ритуал.
Його походження не можна прив'язувати до періоду в тисячу років тому.
Він може бути набагато старішим.
Може з останнього льодовикового періоду.
Наскільки вам відомо, як далеко в минулому ми можемо простежити
присутність людей тут, у каньйоні Чако?
Ви, мабуть, нещодавно чули, у національному парку Вайт-Сендс…
Сліди 23 000 років у Вайт-Сендс.
-І це не так і далеко звідси. -Ні.
Тож цілком ймовірно, що люди в каньйоні Чако були.
Можливо, навіть за 10 000 років до того, як тут було щось збудовано.
Я думаю, що вони
спостерігали за ландшафтом і небом протягом багатьох поколінь,
-перш ніж вирішили будувати. -Так.
Каньйон Чако несе на собі сліди
культури високорозвинених астрономів.
Їхня пильна увага до регулярних циклів сонця, місяця і зірок,
а також до ширшої величі космосу
була не лише їхньою власною примхою.
Її поділяли багато інших
стародавніх культур по всьому світу, використовуючи моторошно схожу символіку,
мистецтво та архітектурні форми.
Мегалітичний храм Мнайдра на Мальті точно вирівняний,
щоб фіксувати рівнодення і сонцестояння.
Вісь великого Карнакського храму в Єгипті націлена
на схід сонця в день зимового сонцестояння.
Точність, з якою центральна вежа
Ангкор-Ват у Камбоджі
вирівнюється зі сходом сонця в дні рівнодення.
Здається, існував всесвітній архітектурний проєкт
із відтворення гармонії та напрямків небес
у пам'ятниках на землі, щоб спустити небеса на землю.
Але як далеко сягає цей, здавалося б, глобальний людський проєкт?
Підказки є
в одній з найрозвиненіших цивілізацій давньої Америки,
яка колись домінувала там, де зараз південна Мексика й Центральна Америка.
Майя.
Майя для мене — одна з найцікавіших культур
стародавнього світу.
Культура, сповнена таємниць і суперечностей.
Багато нащадків майя і досі живуть тут,
серед мальовничих ландшафтів Чьяпасу та півострова Юкатан.
Тут, задовго до інків і культури пуебло Чако,
процвітала цивілізація майя.
Ця культура виражала свою геніальність багатьма способами.
Зокрема, через чудові архітектурні споруди.
Оточене густим тропічним лісом,
це священне царство майя — Паленке.
ПАЛЕНКЕ МЕКСИКА
Паленке — це місце, від якого перехоплює подих.
Неймовірна архітектура та інженерія.
Воно має всі ознаки класичного місця майя.
Високі піраміди.
Церемоніальне поле для гри в м'яч.
Величний палац.
І храми, наповнені цікавими образами.
Майя, мабуть, найбільш відомі неймовірною архітектурою,
дивовижними комплексами пірамід, які вони створили,
як правило, ступінчастими пірамідами, а також прекрасною елегантністю дизайну
і високою точністю виготовлення.
Це говорить про те, що ми маємо справу з розвиненою культурою.
Експерт в темі майя й екскурсовод Мілдред Лукас Гарсія понад десять років
вивчає Паленке.
Коли тут почалися роботи?
Як довго це місце було зайнято?
Заснування міста почалося у 200 році до нашої ери,
а покинули його в 900-х роках нашої ери.
Ясно.
Коли я бачу це неймовірне місце, ці величезні піраміди,
гарно збудовані, гарно спроєктовані,
стає зрозуміло, що це робота дуже майстерних людей
і що вони мали якийсь план від самого початку.
Скажіть, як вони це робили?
Ми знаємо, що поблизу були каменярні.
Тому вони вирішили будувати місто тут.
У них були всі природні ресурси,
у них був вапняк в цій місцевості,
у них була вода,
і це була дуже стратегічна територія для заснування міста.
Але як вони його побудували — невідомо.
-Ми не знаємо. -Загадка.
-Це досі загадка. -Так.
Чому майя будували піраміди?
Тут, у Паленке, ми бачимо багато пірамід.
Піраміди, не лише для майя, але для стародавніх культур
символізували святі гори.
Тут, у Паленке, вони побудували такі великі споруди,
щоб представляти ці святі гори.
Гори відігравали важливу роль у системі вірувань майя,
як символи джерела творіння.
Але, схоже, в епічному будівельному проєкті майя, особливо тут,
у Паленке, могло бути щось більше.
У Паленке деякі будівлі були спроєктовані
після астрономічних спостережень.
Нічого собі.
Є три будівлі, відомі як Група хрестів,
які були використані як зона астрономічних спостережень.
Ясно.
Ці споруди були ідеально вирівняні з літнім сонцестоянням
і весняним рівноденням.
Висококваліфіковані астрономи були залучені до створення
всього комплексу.
Так, це правда.
Навіщо вони вирівнювали ці масивні споруди із сонцестояннями та рівноденнями?
З огляду на ці неймовірні вирівнювання, зрозуміло одне.
Якщо ви хочете знати, про що насправді Паленке,
дивіться не лише на його архітектуру,
але й на небо.
Я прийшов до Храму Сонця в особливий момент, в особливий день,
на світанку в день весняного рівнодення,
коли сонце сходить точно на сході і заходить точно на заході
у прояві космічної гармонії.
Тут, у Храмі Сонця, цей схід сонця створює унікальне видовище.
Місцева громада святкує його і сьогодні.
Весняне рівнодення, це важливо
для духовності майя.
Саме тут, де ми знаходимося, — найважливіше місце.
І у мене є місце в першому ряду.
Переклад субтитрів: Олена Гердова