Obrovské stavby v Amazonii…
OBLAST ACRE BRAZÍLIE
…svědčí o obrovském lidském úsilí.
Ale kolik jich tu je?
Tak co jsi našel?
- Vidíte ty stromy? - Jo.
- A teď terén. - Zbavíme se stromů.
Zírám.
- Ty brďo. - Neuvěřitelné.
Profesor Pärssinen a tým našli devět nových geoglyfů
skryté pod korunami stromů.
Tohle je kulatý osmiúhelník.
Tenhle osmiúhelník má asi 100 metrů.
Sto metrů v průměru.
- V průměru. - Neuvěřitelné.
Nikdo o něm nevěděl, dokud jsi nepoužil svůj LiDAR.
- Vůbec nikdo. - Jo.
Neuvěřitelné, co tato technologie odhalí. Podívejme se na tento zajímavý půdorys.
Tyto dva se skoro překrývají
a zřejmě jsou spojené
s dalšími stavbami.
Tohle je cesta s náspy na obou stranách.
- Pravěká cesta? - Ano.
- Vedoucí na velké vyvýšené náměstí. - Ano.
Ohromující.
Pokud tyto geoglyfy vznikly ve stejné době jako všechny okolní,
cesty naznačují, že tu organizované společenství vzkvétalo
nejméně před 2 500 let.
PŘED 2 500 LETY
A existují důkazy, že tu možná sídlili mnohem déle.
Zjistili jsme, že mnohé tyto stavby
byly postaveny už před 10 000 lety.
PŘED 2 500 LETY
Nemůžeme si být jisti, jestli se nejedná o rekonstrukci mnohem starších geoglyfů.
Ale víme to, že lidé tuto oblast osídlili.
Podle důkazů tu žili už před 10 000 lety,
kdy skončila poslední doba ledová.
Bez ohledu na jejich stáří
je jejich rozsah opravdu ohromující.
To vnucuje otázku,
kolik lidí by na to bylo potřeba?
Podle mě stovky tisíc lidí.
Ano. Doslova stovky tisíc obyvatel.
Úžasné.
Profesor Pärsinnen nenaznačuje,
že tyto geoglyfy budovalo tolik lidí.
Ale takto velká populace tu musela existovat dlouhodobě,
aby mohla živit a podporovat nezbytnou pracovní sílu.
Pár set metrů od dosud objevených geoglyfů jsme s LiDARem našli další dosud neznámé.
Co asi najdeme, pokud se podíváme stovky kilometrů hlouběji do pralesa?
Naprosto to změnilo naše chápání Amazonie.
Je to opravdu rozšířený úkaz,
který musí změnit dějiny Ameriky a celého světa.
STARODÁVNÉ APOKALYPSY AMERIKA
KAPITOLA II
Příběh Ameriky nemůžeme začít vyprávět,
dokud nebudeme mít ucelenější znalosti
o historii Amazonie.
Ne před 1 000 lety, ale před 10 000, 20 000 a 30 000 lety.
Musíme ještě dál.
Musíme zůstat otevřeni všem možnostem.
Zajímavé důkazy o vzdálenější minulosti najdeme 1 600 kilometrů severně od Acre.
Jsem v Národním parku Monte Alegre na severním břehu Amazonky.
Amazonská pánev je sice převážně placka porostlá stromy,
tady se nad korunami stromů ční výrazné skalní výčnělky.
Archeolog a antropolog doktor Christopher Davis
celé roky vysoko na těchto výchozech zkoumá něco, co může přepsat dějiny.
Tohle je Serra do Paituna…
kopec Černého jezera.
Do výšky čnějící skalní útes zdobený řadou zdánlivě prastarých maleb.
Díky, že jsi mě vedl.
Všude kolem nás je tohle úžasné umění.
Co tě k tomuto bádání a průzkumu vedlo?
Archeologii jsem začal dělat jako postgraduant.
Neměl jsem ponětí, že jsou v Americe skalní malby.
A tohle mě to uchvátilo.
Těmto malbám se říká piktogramy.
Některé jsou velmi prosté.
Možná had plazící se po kameni.
Jiné znázorňují složitější geometrické vzory.
Největší otázkou je, kdy přesně se tu objevily?
Samotné malby datovat nemůžeme.
Proto doktor Davis hledal s týmem jiné důkazy.
Na základě čeho toto naleziště datujete teď?
Na základě zdejších vykopávek.
Z úlomků karbonizovaného dřeva, především palmového, a semínek.
Našli jsme tu důkazy o ohništi.
Výsledky byly opravdu nečekané.
Radiokarbonová metoda datování
nás dostala až 13 200 let do minulosti.
Fascinující.
SOUČASNOST
Vznikly před více než 13 200 lety…
PŘED 13 200 LETY
…a jsou to jedny u nejstarších maleb nalezených kdekoliv v Americe.
Jde o umění vytvořené během poslední doby ledové.
A podle všeho lidmi, kteří se zničehonic objevili
hluboko v amazonské divočině.
Před 1 000 lety byla ta barva mnohem jasnější a živější.
Malby vznikly s použitím žlutého a červeného okru
a zřejmě byly ošetřeny, aby přečkaly tisíce let.
S okrem jsem dělal experimenty, začal jsem s ním malovat po skále.
- Hned se smyl. - Jo.
- Musí tu být pojivo. - Ano. A velmi dobré.
Okr zřejmě smíchali s pryskyřicí,
která vytvořila jakýsi průzračný jantarový povlak.
To naznačuje, že autoři těchto maleb
měli s podobnými malbami zkušenosti
a že uměli docílit toho, aby se nesmyly.
Rozhodně. Dále to naznačuje, že to vyžadovalo přípravu a čas.
Nejzajímavější jsou pro mě všechny ty otisky dlaní…
Intimní lidský kontakt vyjádřený otiskem dlaně na skále.
Skoro jako by se té skály dotýkali,
skrz ni i nás a posílali nám vzkaz do budoucnosti.
SERRANÍA DE LA LINDOSA KOLUMBIE
V západní Amazonii bylo objeveno další paleolitické umění.
Tato nástěnná malba z kolumbijské džungle,
na níž 12 600 let staré malůvky zachycují lidi
po boku zřejmě tvorů z doby ledové.
Stáváme se očitými svědky soužití člověka s vyhynulou megafaunou z doby ledové.
SERRA DA CAPIVARA BRAZÍLIE
A tyto malby z východní Amazonie nás dostaly ještě hlouběji do minulosti,
do doby před 25 000 lety.
PŘED 25 000 LETY
O 2 000 let dříve, než se ve White Sands v Novém Mexiku procházeli sběrači a lovci,
už žili v lesích Jižní Ameriky jiné lidé, kteří vytvářeli takovéhle umění.
A bylo jich hodně.
To by mělo podnítit výzkum toho,
co tito lidé mohli v Americe desítky tisíc let dělat,
i když si archeologové mysleli, že tu v té době žádní nežili.
V Serra do Paituna si je doktor Davis jist jednou věcí.
Kdokoliv tu sídlil a cokoliv tu dělal,
malby na skalách najednou přestaly přibývat.
První lidé v této oblasti tu malovali po skalních zdech,
ale zhruba před 12 700 lety zmizeli.
Byla tato oblast tehdy opuštěná?
Vypadá to tak.
Po nějakou dobu. Po tisíce let.
Období před 12 700 lety je za mě velmi důležité.
PŘED 12 700 LETY
Datování není úplně přesné.
Ale je to nápadně blízko začátku klimatické změny z mladšího dryasu.
Říkám si, jestli to nesouvisí.
V této době se prudce ochladilo,
zatímco celou planetu sužovaly nečekané požáry.
A stoupla hladina oceánů.
Ozvěny této katastrofické epochy
můžeme slyšet z vyprávění Amazoňanů.
O pradávné katastrofě existuje bezpočet mýtů a legend,
které se v Amazonii vypráví dodnes.
A obzvlášť jedna mi připadá velmi zajímavá.
Mezi domorodými obyvateli kmene Tiriyó se traduje legenda,
že nebeští duchové varovali šamana před blížící se strašlivou potopou,
což měl být trest za lidskou špatnost.
Někteří jeho varování uposlechli a vydali se do bezpečí na horu Kantani.
Ale většina zahynula během potopy.
Potopa nakonec ustoupila a přeživší museli začít od začátku.
Tato legenda je globální.
Lidstvo se nacházelo ve zlaté éře, ve které spolu žili v harmonii.
Ale lidé najednou sešli z cesty
a byli potrestáni velkou potopou,
celosvětovou katastrofou, která zapříčinila jejich zkázu.
Výskyt této legendy po celém světě nemůže být náhoda.
Tyto starodávné příběhy
mohou být posledními vzpomínky našich předků na skutečné události,
které postihly celý svět na konci doby ledové v období katastrof,
kterým říkáme starodávné apokalypsy.
Stále přibývá důkazů,
že na Zemi dopadly úlomky komety.
Existuje možnost, že právě tyto četné úlomky komety
před 12 800 lety způsobily klimatickou krizi mladšího dryasu.
Tato neustále zmiňovaná teze se nazývá impaktová hypotéza mladšího dryasu.
Na severní i jižní polokouli
vědci našli podobné černé matné vrstvy
se stopovým množstvím nanodiamantů, platiny a iridia,
což naznačuje dopad kosmického tělesa nebo výbuch.
Ale tady v Amazonii mohou být do těchto skal vyryté i jiné důkazy.
Našli jsme několik maleb komet,
ale zaujala mě jedna.
Je tu malba komety obrácené vzhůru nohama.
- Ocas směřuje dolů a kometa stoupá. - Jo.
Nad malbou komety se nachází malba slunce.
Poprvé mě to udivilo,
protože kometu vidíte obvykle až po západu slunce.
Většina komet se dá snadno rozpoznat podle ocasu.
Obvykle jsou viditelné pouze nad zapadajícím sluncem a letí od něj.
Vidět kometu za bílého dne pod sluncem je jistě nemožné.
Řekl jsem si, kdy můžete vidět kometu letět směrem nahoru před západem slunce?
Možná během zatmění.
Začal jsem hledat v astronomickém softwaru
a před 13 027 lety došlo k zatmění připomínající tento výjev.
Jo.
A ta kometa se přiblížila slunci.
Pokud došlo k zatmění slunce,
ta kometa mohla být najednou viditelná.
a navíc by směřovala vzhůru k slunci.
A to je na té malbě?
Podle všeho ano.
Může na té malbě být kometa, která se podle mnohých rozpadla
a jejíž trosky dopadly na Zem, čímž se spustil mladší dryas?
Starověké civilizace dostávaly varování z nebes.
Začínali si uvědomovat, že se na nebi něco změnilo,
a možná namalovali první známky
blížící se apokalypsy.
Časově to zapadá do období, v němž lidé tento výčnělek opustili.
Archeologové spekulují neradi a ani to po tobě nechci,
ale souvisel mladší dryas s náhlým odchodem lidí z této oblasti?
Nemůžeme to ignorovat, protože začal přesně ve stejnou dobu.
Jak na osobní úrovní odhaduješ autory těchto skalních maleb?
Jak si je představuješ?
Jen těžko si dokážu představit, jak stateční museli v novém prostředí být.
Byli to průkopníci.
Ale jak se sem tito průkopníci dostali?
Vědci hledající odpověď na tuto otázku oznámili v roce 2015 něco šokujícího.
Zjistili, že členové některých amazonských domorodých kmenů
sdílí specifický DNA marker
s lidmi z druhé strany Tichého oceánu.
POJÍTKO AMERIKY A AUSTRÁLIE
Fakt, že jsme tento marker našli u domorodých amazonských kmenů
a na Papui Nové Guineji, Tchaj-wanu a v Austrálii,
velmi silně naznačuje,
že se Tichý oceán v minulosti dal přejít suchou nohou.
Ještě překvapivější je zjištění, kde vědci tento marker nenašli.
Nevyskytuje se nikde v Severní Americe.
Pokud lidé do obou Amerik přišli výhradně po souši.
tento DNA marker bychom měli najít jak v Severní, tak v Jižní Americe.
A co víc, tento DNA marker je velmi starý,
jeho stáří se odhaduje na 10 000 let.
Překonání Tichého oceánu z jedné strany na druhou
neměl být před 10 000 lety schopen nikdo.
Tím se celý náš příběh obrací naruby.
Pokud někde můžeme hledat stopy ohledně toho, kdo tehdy oceán překročil…
tak tady.
Přicestoval jsem na jeden z nejvzdálenějších obydlených ostrovů.
Nachází se 3 700 kilometrů západně od Jižní Ameriky
a 4 200 kilometrů východně od Tahiti.
Během Velikonoční neděle roku 1722 narazili Holanďané na tento kousek země…
TICHÝ OCEÁN
…ztracený uprostřed Tichého oceánu.
Pojmenovali ho Velikonoční ostrov.
Ale ohromilo je, že je obydlený.
Lidmi, kteří dnes svému domovu říkají
Rapa Nui.
Jsou to základy zeměpisu.
Nachází se uprostřed Tichého oceánu.
Tenhle titěrný kus země.
Ze všeho nejdřív vás napadne,
kde se na něm lidé vzali?
Jak se někdo mohl usadit na Velikonočním ostrově
uprostřed divokého Tichého oceánu?
Ten DNA marker mě přesvědčil, že tento ostrov může být klíčový
v mém úsilí rekonstruovat příběh ztracené civilizace doby ledové.
Proč?
Kvůli tomuhle.
Kvůli megalitickým sochám tyčícím se vysoko nad zemí…
díky nimž je Rapa Nui dnes známý.
Tyto pozoruhodné megalitické sochy se nachází na ostrovech v celém Pacifiku.
Ale nejvíc je jich právě na tomto ostrově.
Ostrované jim říkají Moai.
Je jich tu více než 1 000.
Na odlehlé skále, která je menší než Washington, D. C.
Mnohé z nich stojí na pobřeží
čelem do vnitrozemí.
A jiné jsou roztroušeny zdánlivě náhodně,
jako by někdo obrovský projekt nedotáhl do konce.
Za mě je Velikonoční ostrov jedno z nejkouzelnějších míst na zemi.
Velké sochy Moai,
lidské postavy vytesané z měkkého vulkanického kamene.
Staví před nás záhadu, kterou je třeba ozřejmit.
Kdo byli autoři těchto obřích soch?
Čeho se snažili dosáhnout a proč k tomu vynaložili tak obrovské úsilí?
Tyto hádanky nemají jasnou odpověď,
všechno jsou zatím jen spekulace.
Tuto mezeru v našich vědomostech zapříčinila zkáza způsobená cizinci.
Během 19. století
byla populace místních obyvatel téměř zničena vlivem nájezdů a nemocí.
Těch pár přeživších se ukrylo do podobných lávových tunelů.
Často říkám, že jsme druh s amnézií.
A na Velikonočním ostrově to kvůli jeho tragické minulosti platí obzvlášť.
Protože od okamžiku, kdy na Velikonoční ostrov pronikl západ,
tu došlo ke zkáze.
Všichni stařešinové, nositelé vzpomínek, byli odvlečeni.
Někteří otroci se později vrátili,
ale spolu se smrtelnými chorobami.
S cílem naprosto vyhladit zbývající ostrovany.
Leo Pakarati je domorodý dokumentarista,
jehož rodina ústní tradice Rapa Nui pečlivě uchovává po několik generací.
Bolestně si uvědomuje,
co vše bylo v temném období otrokářských nájezdů ztraceno.
Jediná dochovaná vzpomínka na vznik Velikonočního ostrova
musela přežít 19. století.
Došlo k historickému okamžiku a na ostrově je nás už jen 111.
Je to velká katastrofa. Je to i kulturní katastrofa.
K uchovávání vědomostí je třeba hodně lidí. Méně lidí, méně vědomostí.
Navíc přijdeme o velkou část naší historie.
Ale i navzdory těmto nedobrým vyhlídkám
si Rapa Nui vzpomínky týkající se největší záhady tohoto ostrůvku zachoval.
Co o Moai praví staré legendy?
Pravé jméno Moai je „te aringa ora o te Tupuna“.
„Živá tvář našich předků.“
Tak se jmenuje.
Každá socha Moai představuje skutečnou osobu.
Tato osoba byla za života výjimečná a důležitá.
Podle místního folklóru
byli tito významní předci zvěčněni ve formě soch Moai
s výraznými rysy souvisejícími s jejich postavením.
Některé Moai mají krátké uši.
Někteří dlouhé uši. Co to znamená?
Kvůli rozdílným společenským vrstvám.
Některé sochy mají dlouhé náušnice.
Nebo dlouhé nehty. Je to znamení společenské třídy.
Takže ty dlouhé prsty na Moai jsou nehty?
Mají dlouhé prsty a některé Moai mají i dlouhé a zahnuté nehty.
Je nemožné nevidět podobu s podobnými starověkými sochami nalezenými jinde.
Na indonéském ostrově Sulawesi
jsou 4 000 let staré megalitické sochy
v pozoruhodně podobné pozici
a s podobnými pozicemi rukou.
Dokonce i na druhém konci světa v Turecku
se nachází socha Muž z Urfy pocházející až z do doby ledové,
která zaujímá podobnou pozici se sepjatýma rukama přes břicho.
Stejně zajímavou paralelu lze najít opět v Turecku
v desetitunových megalitických pilířích v Göbekli Tepe.
Tyto pilíře jsou 11 600 let staré.
Mohly by být podobnosti těchto návrhů napříč časem a prostorem
důkazem jedné společné kultury,
jejíž specifické rysy pak znázorňovali její dědicové?
Původ takové obraznosti nedokládají žádné záznamy.
Ale podle ústní tradice Rapa Nui
Moai, kromě toho, že jsou to megalitické památníky,
soustředí posvátnou duchovní sílu od svých předků.
Energii známou jako mana.
Řekni mi víc o maně.
Mana je velmi důležitá.
Mana je energie.
Mají ji všichni lidé. Má ji každý kámen a prvek ve vesmíru.
Takže sochy Moai soustředí manu?
Jo. Když někdo zemře, jeho rodina mu nechá vyrobit Moai,
aby do ní vstoupila duše, mana a duch této osoby.
Ale zajímavé je, že mana začne proudit až ve chvíli,
když je socha Moai na místě a řádně dokončena.
Když je Moai umístěna na podstavec,
tupuna, naši předci, jim vytesají otvory pro oči,
z korálu později udělají bělmo
a z obsidiánu nebo jiného kamene zornice.
V tuto chvíli už to není Moai.
Ale Aringa ora o te Tupuna. Živá tvář našich předků.
- Když má oči. - Oči.
A z podstavce, z Ahu,
se Moai dívá k městu
a chrání rodinu. Takový je smysl Moai.
Moai jsou pro Rapa Nui velmi posvátné.
Ale znamená to, že je vytesali přímo oni?
Nebo už tu sochy Moai byly?
Pokud ano, budeme muset přehodnotit celou časovou osu
osidlování Rapa Nui.
Zvažme alternativní scénář,
v němž skupinka velmi nadaných mořeplavců ostrov objeví
v ranější části pravěku, než je nyní přijímáno.
Z genetických testů víme,
že lidé kmene Rapa Nui…
jsou potomky velkých mořeplavců.
Polynésanů.
Polynésané byli fantasticky pokročilí navigátoři a mořeplavci
a během polynéské expanze před 3 000 lety osídlili mnohá zákoutí Tichého oceánu.
Uhlíkové datování zdejší nejstarší lidské osady silně naznačuje,
že Rapa Nui byl z posledních ostrovů, k němuž připluli před zhruba 1 100 lety.
Nová studie navrhuje, že sem první lidé dorazili mnohem později,
ani ne před 800 lety.
Ale fragmenty příběhu mnohem ranějšího osídlení,
které popírají časovou osu archeologů,
jsou tu stále naživu.
Mám tu čest být svědkem jejich oslav.
Ústní tradice mluví o domovině zvané Hiva,
o velkém ostrově zničeném povodní, která jejich předky donutila uprchnout.
V tomto příběhu byl velký král Hivy Hutu Matu’a varován,
že jeho ostrovní národ zaplaví strašlivá potopa,
která ho navždy potopí.
Na základě vize vyslal sedm vybraných mužů v průzkumné kánoi…
k vycházejícímu slunci hledat novou domovinu.
Po týdnech na moři bezpečně zakotvili u ostrova Rapa Nui,
kde se k nim později připojil Hutu Matu’a a stovky jeho poddaných,
aby zde svou civilizaci obnovili.
Lidová tradice mluví o velké potopě a objevování,
ale my se musíme ptát: „Opravdu se to stalo?“
Možná na konci poslední doby ledové
mohla vzniknout potopa, která by zaplavila celou souš.
Jméno toho potopeného ostrova Hiva
znamená v rapanuištině vzdálená země,
což naznačuje, že Polynésané tento ostrov neznali.
Ale legenda o připlutí sedmičlenné posádky
po velké katastrofě
se vyprávěla po celém starověkém světě.
Od Apkallu z Mezopotámie
po sedm egyptských mudrců
a sedm indických rišiů.
INDIE
Podobní legendy často mluví o malé skupince přeživších potopy,
kteří v době chaosu zakotví v daleké končině
s posláním obnovit civilizaci.
Náhoda? Mohly by tyto příběhy být vzpomínkami na skutečné události,
které zažilo mnoho starověkých kultur po celém světě?
Zásadní je, že legenda o králi Hutu Matu’a a ostrovu Hiva nezmiňuje časové období.
Proto si kladu otázku, kdy byl Velikonoční ostrov poprvé osídlen.
Polynéskou expanzi nezpochybňuju.
Dokonce ani to, že dnešní obyvatelé Velikonočního ostrova jsou Polynésané.
Ale mohl být osídlen ještě dříve?
Samotné Moai nám bohužel na tuto otázku neodpoví.
Charakteristické Moai jsou vytesány do relativně měkkého kamene zvaného tuf.
Je to zkamenělý sopečný popel.
Ten se zpětně datovat nedá.
Bez přímých důkazů týkajících se stáří těchto megalitických soch
se archeologové snažili datovat organickou hmotu v podstavcích Ahu,
na kterých mnohé Moai stojí.
Tak například stáří Ahu Nau Nau
se odhaduje na 400 až 900 let.
PŘED 400–900 LETY
Podle historiků začali ostrované sochy Moai tesat v tomto období.
Ale to by pak znamenalo, že po několika staletích
prostého života bez důkazů o získání potřebných dovedností
se lidé z Rapa Nui najednou oddali tomuto obrovskému projektu,
který skončil jen několik dekád před připlutím prvních Evropanů.
Mnohé ty podstavce jsou v porovnání se sochami dost nahrubo provedené.
Musíme si položit otázku,
zda tyto podstavce pochází ze stejné doby jako sochy na nich?
Nebo ty sochy mohly být znovu vztyčeny pozdější civilizací Velikonočního ostrova?
a tím pádem ze stáří podstavců získáváme mylnou představu o stáří soch?
Vždyť v průběhu dějin bylo mnoho předmětů nesmírné kulturní hodnoty
přesunuto a vystaveno na novém místě.
BENÁTKY
Čtyři tetrarchové v benátské bazilice sv. Marka
byli vytesáni v Konstantinopoli 900 let před jejich umístěním zde.
A renesanční kašna před římským Pantheonem
není ani zdaleka tak stará jako starověký egyptský obelisk na ní.
Mnohé tyto obří sochy byly přesunuty, přemístěny,
umístěny v jiných pozicích.
Podle mě musíme zůstat otevření možnosti,
že tu ty sochy byly
už v době připlutí prvních Polynésanů.
A že je noví obyvatelé ostrova přijali a včlenili do své kultury.
Tuto tezi podporuje Ahu Nau Nau, v němž je hlava sochy Moai
silně poznamenána erozí a znovu použita jako jeden ze základních kamenů.
Další náznak toho, že Moai mohou být starší, než jsme si mysleli,
můžeme nalézt ve vyhaslé sopce,
z níž byl téměř veškerý kámen vytěžen a vytvarován.
V tomto jihovýchodním rohu ostrova se nachází vyhaslá sopka Rano Raraku.
Je to význačný rys celé krajiny.
Na jejím úbočí se nachází stovky částečně dokončených Moai.
Opravdu se jedná jedno z nejzáhadnějších míst na světě.
Po úbočích sopky je roztroušeno téměř 400 Moai…
v různých fázích dokončenosti.
Mnohé pouze vykukují ze země.
Jejich přikrčená těla jsou zapuštěná do sedimentů
Tato sedimentace mohly způsobit sesuvy půdy a bahna, nebo dokonce cunami.
Možná se trochu naklání, ale většina soch stojí vzpřímeně,
nejsou náhodně převrácené, jak by se po něčem takovém dalo čekat.
Tak co se tu vlastně stalo?
Důkazy po staletí ukrývaly sedimenty.
Ale v roce 1914 archeologové začali s vykopávkami.
Jak vidíme na této fotce,
některé Moai nemají jen hlavu a ramena.
Hluboko ve svahu mají ukrytý celý trup.
Tento objev světu až v 50 letech zveřejnil slavný etnograf Thor Heyerdahl.
Thor Heyerdahl byl pozoruhodný člověk. Měl jsem štěstí a potkal jsme ho víckrát.
Nevadilo mu zpochybňovat zvyklosti.
Byl přesvědčen, že v příběhu naší minulosti pár dílů skládačky chybí.
A snažil se nám ukázat,
že už pravěcí lidé byli schopní velkých věcí,
které jsme připisovali až mnohem pozdějším kulturám.
Jako například záhadné sochy Moai.
Podle archeologů byly poslední Moai vytesány zhruba před 400 lety.
Ale na tak malém ostrově mi připadá nepravděpodobné,
aby se tu kolem nich a za tak krátkou dobu nashromáždilo takové množství sedimentů.
Žádná ze soch nenese důkazy úmyslného pohřbení.
Existuje jiné vysvětlení?
Mohli bychom teď pozorovat výsledek procesu sedimentace,
který by netrval stovky, ale tisíce let?
Má tato teorie nějaký háček?
O lidském osídlení ostrova z této doby nemáme důkazy.
Nebo ano?
Překlad titulků: Tomáš Pikl