SAINT-MALO NAZISTOCKUPERAT FRANKRIKE - AUGUSTI 1944
ARMÉFLYGVAPNET USA 565: E BOMBSKVADRONEN
Pappa? Farbror Etienne?
Om ni kan höra mig, snälla kom hem.
Bomberna faller nu.
Jag tror att amerikanerna har kommit för att befria oss.
Farbror Etienne, det är inte bara att jag är ensam här,
jag är även väldigt orolig för dig.
Du sa att du skulle vara borta i en timme, men det har gått dagar.
Om du gömmer dig för de tyska soldaterna, använd bomberna för att ta dig hem.
Och pappa,
du sa att du skulle vara borta i sex dagar...
...det har gått över ett år.
Men var du än är i världen...
...om du kan höra mig...
...jag älskar dig.
Och nu, till er som lyssnar på min sändning för nöjes skull,
ska jag fortsätta att läsa
En världsomsegling under havet av Jules Verne.
Jag fick den av min pappa på min födelsedag
när vi var i Paris och det var fred.
"Havets stora djup är okända för oss.
Ljud når inte dit.
Vad som händer i det avlägsna djupet,
vilka varelser som bor, eller kan bo, 20 eller 25 kilometer
under vattenytan, det vet vi inte."
"I så fall vore jag benägen att erkänna..."
TYSK RADIOÖVERVAKNING HÖGKVARTER
"Antingen känner vi till alla sorters varelser som befolkar vår planet,
eller så gör vi det inte.
Om vi inte känner till alla,
om naturen fortfarande har hemligheter i havens djup för oss,
är det helt logiskt att tänka sig att det finns fiskarter
eller valar av annan sort.
Om vi däremot känner till alla levande varelser,
måste vi nödvändigtvis söka efter djuret i fråga
bland de redan klassificerade marina varelserna.
Och om vi inte känner till dem alla, om naturen fortfarande har hemligheter,
borde vi räkna med att alla möjliga slags monster
kan finnas där ute i mörkret och i djupet."
Werner.
En sista drink innan vi dör?
Det är brandy.
Äldre än vi.
Äldre än vad vi någonsin blir.
Ingen av oss kommer att få se Tyskland igen.
Drick upp.
Vi kommer att dö
och du lyssnar på den jävla radion.
- Vad lyssnar du på egentligen? - Jag...
...lyssnar på en flicka som läser en bok.
Och när en bomb faller där ute, hör jag det på radion.
Vilket betyder att flickan jag lyssnar på är här.
Hon är här i Saint-Malo.
Innan jag fick min uniform
brukade jag lyssna på en fransk radiostation.
Vad gjorde du?
Jag bröt mot führerns regler.
Det var en röst jag lyssnade på sedan jag var liten.
Han var professor.
Lärde mig franska.
Jag lärde mig många sanna saker om världen.
Att lyssna på utländska sändningar ger dödsstraff.
Än sen?
Vi kan dö när som helst båda två.
Radiostationen som lärde mig franska var på kortvågsfrekvens 13,10.
Ända sedan vi lämnade Ukraina har jag lyssnat på den frekvensen.
Och nu...
Nu när det är för sent fungerar frekvensen
och en flicka läser en bok.
Jag får aldrig veta vem hon är.
Hejdå, min vän.
Hejdå.
Bekräftad träff på tysk bombplats.
Dags att leverera posten.
Det var allt för kvällens sändning.
Jag vet att sändningen kan döda mig, men jag tänker inte tystas ner.
Pappa, farbror Etienne,
jag ber för att ni är i trygghet och att vi imorgon bitti
kan bryta bröd tillsammans som vi en gång gjorde.
Och till alla andra...
...jag hoppas att ni lyssnar imorgon.
Om det blir en morgondag.
BOMBNING ÅTERUPPTAS IMORGON VID MIDNATT. ÅK HÄRIFRÅN GENAST.
BASERAT PÅ ROMANEN AV ANTHONY DOERR
LJUSET VI INTE SER
Kom.
Berätta vad amerikanerna säger.
Läs det för mig.
De kommer tillbaka imorgon vid midnatt.
Alla i staden måste åka.
Bravo. Då är det dags. Början på slutet.
De säger åt oss att åka, men ni har låst stadens portar.
Ni har stängt portarna så att vi inte kan åka.
Skyll inte på mig.
Jag är inte här för att upprätta kriget. Jag är juvelerare.
Mitt jobb är att hitta och identifiera de finaste juvelerna i Europa
och leverera dem till führern.
Eftersom nästan alla andra juvelerare i Tyskland var judar,
och eftersom riket, med dess oändliga visdom, har beslutat
att gasa, skjuta, hänga och svälta ihjäl alla judar i Europa...
...är jag den enda i mitt yrke som fortfarande är fri.
Och under mitt uppdrag
är jag här i den här olycksaliga staden...
...för att hitta någon som jag tror
har något som jag vill ha.
En flicka.
En blind flicka, som jag vet är i Saint-Malo.
Som jag vet är i Saint-Malo.
När jag kom hit, sa jag till dig
att jag skulle ge dig tiden det tog mig
att äta ett dussin ostron och dricka en flaska vin.
Nu är vinet slut och ostronen är uppätna.
Du har tio sekunder på dig att ge mig adressen till Marie-Laure LeBlanc.
Den blinda flickan
som hela staden måste känna till,
men som ingen verkar minnas!
Jag har sagt det.
Jag har ingen aning om vem du pratar om.
Tio...
...nio...
...åtta...
...sju...
- ...sex... - Dra åt helvete.
Min vän, var inte löjlig.
Det är ganska tydligt att vi redan är i helvetet.
Fem...
...fyra...
...tre, två, ett.
Jag hittar henne utan din hjälp.
Pappa, var är du?
Jag lyssnar.
Okej. Kom ner här.
- Där jag friade. - Är det vårt hus?
Nej, vårt hus är... Lite längre hitåt.
Låt inte de tjusiga platserna distrahera.
PARIS, FRANKRIKE APRIL 1934 - TIO ÅR TIDIGARE
Vi fokuserar på uppgiften till hands.
Till hands, förstår du? Jag skämtade.
Pappa, för att kallas skämt måste det vara roligt.
Du var så upptagen med att göra narr av pappa att du trillade ner i fontänen.
Kom här, vi börjar om.
Här bor vi. Det här är hemma.
Nu går vi till vänster,
första höger, stanna för trafiken.
Gå över, och så fortsätter du tills du kommer till parken.
Vilken park?
Parken där jag friade till mamma.
Berätta.
Det har jag gjort många gånger.
Berätta igen.
Du slutar alltid när mamma har sagt ja, då blir du tyst.
Marie, vi är på en resa och vi har redan lämnat parken bakom oss.
Nu ser vi om du kan klara det på egen hand.
Du är helt ensam i Paris med ett viktigt meddelande till pappa.
Leta upp mig. Vad gör du?
Först går jag till höger, sedan fortsätter jag.
Nej, det är fel.
Jag svänger vänster och sedan fortsätter jag.
Stanna i korsningen.
Just det. Vad gör du sedan? Du fortsätter...
Och fortsätter och fortsätter...
Och fortsätter och fortsätter.
Är vi snart färdiga?
Ja. Så vad gör vi nu?
Bjuder du på en crêpe på min födelsedag?
Absolut. Inte vilken crêpe som helst,
en chokladcrêpe med vispgrädde och sedan går vi...
Till museet.
Och så fortsätter jag tills jag kommer till museet.
Bravo.
När vi kommer dit på din födelsedag får du utforska
alla under som finns där.
- Låter det bra? - Ja.
Vänta, du har ändrat på något sedan vi var här senast.
Hur märker du det?
Det första rummet vi kommer till brukar lukta sand. Nu luktar det...
Fjädrar, näbbar och klor. Det är fullt av fåglar.
Riktiga fåglar?
Nej. Uppstoppade. Döda sen många år.
Men eftersom du skulle komma på besök,
tänkte jag ge dem liv... Med den här.
Pappa, levande saker.
Nästan. Deras läten är levande.
Allting har en röst, man måste bara lyssna.
Lyssna.
Och nu, efter en njutning för dina öron,
ska dina händer få något.
Den här har du känt på tidigare, minns du vad det är?
Jag trodde inte det här var skola.
Allting är skola.
- Inte för dig. - Särskilt för mig.
Smaragd?
Bravo.
Världen är fortfarande världen
oavsett om du ser eller inte.
Dina fingrar är dina ögon.
Du har tio fingrar, de flesta människor har bara två ögon,
så du har det fem gånger bättre eftersom fem gånger två är...
Tio.
- Ja! - Finns det diamanter?
Ja.
Den känns vacker.
Du är vacker.
Grattis på födelsedagen.
Är den här det mest värdefulla på hela museet?
Nej.
Det finns en annan sten som är mer värdefull än alla de andra tillsammans.
Den kallas Lågornas hav.
Vill du hämta den?
Det får man inte.
Varför inte?
Den ligger i ett eget kassaskåp i en annan del av valvet.
Och det är redan lunchdags,
och du vet väl vad det betyder?
Lite tårta.
Mycket tårta.
Och du.
Varför får jag inte röra Lågornas hav?
Var vill du äta?
Varför? Jag äter inte förrän du berättar.
Du är envis. Okej.
Det är en absurd legend.
Enligt legenden har stenen som kallas Lågornas hav en förbannelse.
Så.
Det finns mer. Jag hör det i din röst.
Berätta. Snälla.
Legenden är från en tid när människor trodde på saker som inte var sanna.
Det sägs att den som rör vid stenen också blir fördömd.
Vad är förbannelsen?
Om man rör vid stenen
kommer den man älskar råka ut för hemsk olycka.
Men om man äger stenen, kommer man aldrig att dö.
Som du förstår omedelbart,
av de två fysiskt omöjliga sakerna,
är legenden bara trams.
Har du någonsin rört Lågornas hav?
Kom, nu äter vi.
SAINT-MALO AUGUSTI 1944
Bröd.
Kabel.
Hallå.
Kan ni öppna portarna så att vi kan åka?
Det finns ingen mat.
Ni vill att alla ska dö med er, nazistjävlar!
Hallå?
Inget bröd här idag.
Inget bröd någonstans idag.
Marie...
Jag visste inte när jag skulle se dig igen.
Monsieur Caron, jag är så hungrig. Har du något bröd kvar?
Behåll pengarna.
Jag har bara en gammal torr bit, men ta den.
- Varsågod. - Tack.
Jag har även någon som hörde ditt meddelande på radion igår kväll.
Marie.
Farbror Etienne.
Du kom.
Jag hörde dig be för att vi skulle bryta bröd.
Lite bröd, men jag är här.
- Mycket smart att säga var vi skulle ses. - Var har du varit?
Jag har arbetat. Jag har gjort viktigt arbete
åt amerikanerna och britterna som ska rädda oss.
Men jag drog åt mig tyskarnas uppmärksamhet
och om jag hade åkt hem hade du varit fara.
Sänder du fortfarande?
Självklart, kopian av boken som pappa gav mig.
Bra. Sidorna jag bad dig att läsa?
Ja, kapitel 16.
Du vet nog vid det här laget att du inte bara läser Jules Verne.
Du skickar kodade meddelanden som hjälper oss att vinna kriget.
Jag vill att du hoppar fram till kapitel 20,
läs bara första sidan, sedan kapitel 21, läs bara sida två.
Tjugo, sedan 21, första och andra.
Bäst att du skyndar dig hem.
Han har rätt. Det är inte säkert här ute.
En tysk officer i staden erbjuder mat och pengar
för information...
...om dig, Marie.
- Mig? - Varför vill han veta om henne?
Jag vet inte. Ingen vet.
Än så länge har ingen sagt något.
Lås alla dörrar när du kommer hem.
- Ja. - Det blir fler bombräder ikväll.
Vad gör du, soldat?
Plundrare skjuts.
Korpral Werner Pfennig, sir.
Jag är med Wehrmachts radioövervakningsenhet.
Vi är i Saint-Malo för att lokalisera olagliga radiosändningar.
Igår kväll skadades min sändtagare. Jag behöver kabel för att fortsätta.
Du är väldigt svag.
Har du sett det här?
Igår kväll släppte amerikanerna flygblad i Frankrike
med uppmaning om att lämna Saint-Malo.
Jag förstår.
Hälsa din enhet att ingen ska åka eller får lov att åka.
Vi stannar i Saint-Malo till siste man.
Alla i min enhet är döda, sir.
Jag är siste man.
Var bor du?
Hotell Des Abeilles,
Place de Concord.
Ditt arbete är viktigt.
Jag gör vad jag kan.
Kom ihåg, pojkar och flickor, Werner byggde radioutrustningen själv
av saker som andra hade kastat.
Folk överger saker som de inte har användning av,
men som är värdefulla för andra.
Precis som Werner och ni är värdefulla för mig.
VIKTORIASTRASSE BARNHEM ESSEN, TYSKLAND - 1934
Ingen lärde honom hur.
Werner är en blandning av geni, uthållighet och stycken från böcker.
Det är ett litet mirakel om den fungerar.
Är den klar, Werner?
Jag hoppas det, frau Elena.
Sätt igång den då.
Det fladdrande ljuset avges från en brinnande kolbit...
Flickor är inte tillåtna.
Tyst. Jag är din syster. Vad har du hittat?
Jag har hittat hela världen, Jutta.
Wien 65. Dresden 88. London 100.
Men sent på kvällen hör jag det här från Frankrike.
Kortvåg 13,10.
En otrolig professor.
Han säger fantastiska saker.
Människohjärnan är inlåst i totalt mörker.
Det är förbjudet.
Om du lyssnar lär du dig.
Din hjärna flyter i ren vätska inuti skallen, aldrig i ljuset.
Och ändå, i det här mörkret, är världen som hjärnan skapar full av ljus.
Den är fylld till bredden av färg och rörelse.
Vad som kan vara det mest komplexa föremålet som finns,
ett vått kilo inom vilket universum snurrar.
Så, barn, hur kan hjärnan, som fungerar utan en gnista ljus,
bygga upp en värld full av ljus?
Det är väldigt sent, Marie.
Han sänder bara när det är sent.
Vem?
Professorn som förklarar mörkret och ljuset.
Det är fascinerande, men det är sent, och du har skola imorgon.
- Så det är dags att vila lite. - Okej.
Godnatt, raring.
Han säger att det viktigaste ljuset är ljuset man inte ser.
Vad betyder det?
Om du inte hade avbrutit mig hade jag fått reda på det.
Om han förklarar det för dig,
kanske du kan förklara för mig imorgon bitti.
Tio minuter till.
...tio biljondelar av allt ljus i universum är synligt för våra ögon.
Även i totalt mörker finns det ljus i ditt sinne.
Professorn, det finns fortfarande ljus i mitt sinne.
Mina damer och herrar,
innan jag påbörjar dagens sändning, vill jag säga något.
Något från mitt hjärta.
För många år sedan
brukade en fantastisk professor erbjuda visdomsord
till barn på just den här frekvensen.
Han talade till barn över hela Europa.
Och när han talade, spelade han alltid ett särskilt musikstycke.
Det var det här.
I denna tid av dumt mörker,
i denna tid när löjliga gamla män invaderar städer,
stjäl hela städer som översittande barn som stjäl leksaker,
tänkte jag att jag skulle försöka minnas några av sakerna som professorn sa,
och dela dem.
För han pratade alltid om ljus.
Jag pratar inte så fint som professorn gjorde, men jag ska försöka.
Han sa att ljuset som kommer när man bränner kol
eller träkol eller torv,
han sa att ljuset man får från en kolbit...
...faktiskt är solljus.
Poängen är att ljus varar för evigt.
I miljarder år inuti en kolbit.
Men mörkret, professorn sa
att mörkret inte ens varar en sekund
när man tänder ljuset.
Det var allt jag ville säga.
En världsomsegling under havet av Jules Verne.
Korpral Pfennig!
Kom hit upp!
Sätt fart!
Varför gömmer du dig där nere?
Det är ett lika bra skyddsrum som något, sir.
Från och med nu arbetar du här uppe. I ljuset.
Där vi kan se dig.
Ja, sir.
Det är nu bekräftat att gårdagskvällens bombning av Saint-Malo...
...inte var slumpmässig.
Det var en måltavla.
De träffar våra positioner med stor noggrannhet.
Någon ger dem information.
Har du upptäckt några radiosändningar innanför stadsmuren?
Nej, sir.
Även till synes ofarliga meddelanden kan innehålla kodad information.
Ja, sir. Jag är utbildad i kodknäckning.
Jag var bäst i klassen
på Nationalpolitiska utbildningsinstitutet i Berlin.
Och institutet i Berlin är det bästa i Tyskland.
Ja. Sergeant Schmidt gick också på institutet i Berlin.
Bäst i klassen 1942, eller hur?
Schmidt har precis anlänt från Paris.
Du sa att din enhet var borta.
Schmidt ska från och med nu hjälpa dig i ditt arbete.
Innehav av radioutrustning
innanför Saint-Malos stadsgräns är straffbart med döden.
Ja, sir.
Från och med nu behöver du inte förlita dig på enstaka kabeltrådar.
Ja, sir. Tack, sir.
Heil Hitler.
Vill du ha någon dricka?
Vill du vinna kriget?
Du hörde kaptenen.
Vi måste hitta personen som sänder våra koordinater.
Jag är ledande officer och du får inte lov att dricka i tjänsten.
Hör du mig?
Berätta om din tid på institutet.
"Vi kan vara vänner.
Jag hoppas att vi snart kan vara..."
Förbereder du dig för bättre tider?
Mitt yrke var en gång att klippa och arrangera blommor.
Jag hoppas att det blir det igen.
För tillfället handlar det om att välkomna alla nationaliteter och kulturer.
Det blir tio franc.
Nej. Det är inte skälet för mitt besök.
Jag är inte längre intresserad av sex.
Jag tar väldigt tung medicin för en väldigt allvarlig sjukdom.
Ärligt talat, att förlora min libido
har varit som att bli frisläppt från en galning.
Sitt.
Snälla, sitt.
Du kanske har hört rykten i staden om en särskild tysk officer
som är i Saint-Malo för att hitta en särskild flicka.
Men nu när resultatet om kriget är i stor ovisshet,
har jag svårt att få folk att ge mig information.
Folk tror inte att resultatet är ovisst.
Amerikanerna släpper fler bomber inom en timme.
Så som folk skyddar flickan,
börjar jag ana att hennes familj var involverad i motståndsrörelsen.
Hennes far, en farbror vid namn Etienne.
Någon form av spion...
Jag vaknar, jag arbetar, jag sover.
Folk är mer rädda för motståndsrörelsen än för mig.
Så de berättar inget för mig.
Därför bestämde jag mig för att göra förfrågningar hos någon
där direkta finansiella transaktioner
inte fördunklas av moraliska överväganden.
Flickan heter Marie-Laure LeBlanc.
Hon är blind. Jag behöver hennes adress.
Jag är inte i det bästa tillståndet.
Jag rekommenderar inte att blanda Beaujolais med morfin.
Men jag har bråttom.
Jag har en sak till att säga till min far.
Pappa, jag föreställer mig dig någonstans med bara min röst som sällskap.
Jag kan inte lämna dig ensam.
Jag lovade att jag alltid skulle prata med dig.
Och det ska jag.
Jag ska prata med dig, och ge dig skäl att hoppas.
Något?
Nej.
Min tur. Sov du lite.
Jag sover inte mycket. Jag kan ta ditt skift om du vill.
Det är min tur.
Jag skiter i om du sover eller inte.
Fan. Inte konstigt att du inte hör något, strömkabeln är av. Herregud.
Vet du vad? Jag gjorde det för att kolla dig.
För att se om du visste något om radiosändtagare.
Vad pratar du om?
Jag minns dig inte från Nationalinstitutet.
Du sa till officeraren är du gick där -42.
Jag minns vem som var bäst i klassen -42, och det var inte du.
Så jag var inte bäst i klassen.
Jag minns dig inte alls.
Hur länge var du där?
Nationalinstitutet är en elitskola. 63 % av de antagna klarar sig inte.
Jag har en fundering om dig.
Du är en av de 63.
Allt det här kaoset, bränt pappersarbete,
många avvisade säger saker som officerare vill höra.
Titta på mig, herr 63.
Jag ljög för att slippa åka österut.
Jag frös,
fick stryk och sprang nästan ihjäl mig i den skolan.
Och jag förtjänade mina lovord.
Jag korresponderar med kommendanten.
Så ett ord från honom...
...och du åker österut.
Nu ska du och jag
ta en snaps för att skåla för führern.
Sedan sätter vi oss ner som jämlikar.
Jag dricker inte.
Jo, det gör du.
För führern.
Och sanningen.
Tack för att ni lyssnade.
Det var slutet på kvällens sändning.
Dricker folk det här för att fira? Herregud.
Hur länge var du egentligen på institutet?
Två veckor.
Två vildsvinsjakter.
Jag var vildsvinet båda gångerna.
Känner du kommendant Bastian?
Jag minns hans regler.
Den som avslutade anfallsbanan sist
fick tio sekunders försprång.
Tio sekunder räckte inte för mig.
Jag togs båda gångerna.
Antingen dör man som ett lejon eller välter man som ett glas mjölk.
Var det inte vad de lärde oss på institutet?
Min pappa har inte pratat med mig sedan jag fick sluta.
Jag är ett glas spilld mjölk.
Men jag är ingen idiot.
Jag har en hemlighet.
Du har en hemlighet.
När jag slog på radion sände någon.
Vem?
Sändtagaren stod på kortvåg 13,10.
Vad är det?
En frekvens som jag har lyssnat på sedan jag var liten.
Det var en professor. Han berättade fakta.
Fakta när alla andra gav oss åsikter.
Han sa: "Öppna ögonen och se
vad du kan med dem innan de stängs för alltid."
Jag har försökt att göra det.
Men det mesta jag har sett vill jag helst glömma.
Sedan jag blev radiooperatör
har jag hittat hundratals frekvenser och lokaliserat sändtagarna.
Jag har sett SS skjuta...
Skjuta rikets fiender som skötte dem.
Ja.
Som jag fick lära mig.
Men... men när jag är ensam...
...var jag än har varit...
...lyssnar jag på kortvåg 13,10.
Det var alltid tyst tills jag kom till Saint-Malo.
Jag hörde en flicka läsa en bok.
Vilken flicka?
Jag vet inte.
Kanske professorns dotter.
Kanske någon annan som brukade lyssna på honom, som jag.
Någon från vår generation som tänkte
att om man öppnade upp frekvensen
och pratar sunt förnuft
och litteratur för folk som professorn gjorde,
kanske galenskaperna med gamlingens krig tar slut.
Vem hon än är...
Hon är okej.
13,10 är i goda händer.
Så...
Jag vet din hemlighet,
men jag kan inte lita på dig med min.
Jag kan inte åka österut.
Det här är krig.
Ännu ett lik, lagt till 50 miljoner.
- Jag är ledsen... - Ska du leta upp flickan?
Jag ska göra min plikt.
Som de sa:
"Man dör som ett lejon eller välter som ett glas mjölk."
Snälla. Skona mig.
Jag skonar kortvåg 13,10.
Snälla...
Hej, Marie.
Jag fick inte tag på din adress.
Någon sa att du och din pappa brukade gå hit.
Du ser hungrig ut.
Fast jag antar att alla är hungriga i Saint-Malo nu.
Jag är hemskt ledsen, jag måste gå. Min farbror väntar...
Snälla!
Vem är du?
Någon som inte vill dig illa.
Om du ger mig vad jag vill.
Vad vill du?
Det här kriget, den här galenskapen, alla de här liven,
de betyder inget för mig.
Jag vill bara leva.
Jag tror att du kan hjälpa mig.
Hur då?
Din far arbetade väl på museet i Paris?
Han ansvarade för många dyrbara stenar.
Det fanns en speciell sten.
Syn är en underbar sak.
Jag ser att du vet vilken sten jag pratar om.
Den kallas Lågornas hav.
Enligt legenden kan den bota sjukdom.
Och den som äger den kommer att leva för evigt.
Min far berättade legenden för mig.
Men det är en saga. Bara idioter tror på den.
Jaha...
...den här idioten tar en Walther PPK från dess hölster.
Jag riktar nu pistolen mot ditt huvud.
Du och din far flydde från Paris när kriget bröt ut.
Han tog med sig många juveler för att hålla dem borta från nazisterna.
Jag är inte intresserad av diamanterna eller safirerna.
Jag är bara intresserad av Lågornas hav,
som jag tror att han lämnade hos dig.
Jag vill att du berättar var den är.
Du har tio sekunder på dig.
- Jag... - Tio...
...nio...
...åtta...
...sju...
Säg det!
Min far berättade bara om stenen.
- Sex... - Trodde du att den skulle vara här?
- ...fem... - Jag vet inte var den är!
...fyra...
Det allra viktigaste ljuset...
- ...tre... - Jag vet inte var den är!
- ...två... - Jag vet inte!
...är ljuset vi inte ser.
Undertexter: Jonna Persson