ST. MALO NAZI-OKKUPERTE FRANKRIKE - AUGUST 1944
DET AMERIKANSKE FLYVÅPEN 565. BOMBESKVADRON
Pappa? Onkel Etienne?
Hvis dere kan høre meg, vær snille og kom hjem.
Bombene faller nå.
Jeg tror amerikanerne omsider er her for å frigjøre oss.
Onkel Etienne, det er ikke bare at jeg er alene her,
jeg er også veldig bekymret for deg.
Du sa du bare ble borte en time, men det har gått flere dager.
Hvis du gjemmer deg for tyske soldater, bruk bombene til å komme hjem.
Og pappa,
du sa du ble borte i seks dager.
Det har gått over et år.
Men uansett hvor i verden du er,
hvis du hører meg...
...er jeg glad i deg.
Og nå til dere som hører på sendingen min for underholdning,
fortsetter jeg opplesingen
av En verdensomseiling under havet av Jules Verne.
Jeg fikk den av faren min til bursdagen
da vi var i Paris og det var fred.
"De store havdyp er ukjente for oss.
Lyder kan ikke nå dem.
Det som befinner seg i de fjerne dybder,
hvilke vesener som holder til eller kan holde til 20-25 kilometer
under vannoverflaten, vet vi ikke.
I så tilfelle, må jeg innrømme..."
HÔTEL DES ABEILLES
TYSK RADIOOVERVÅKING HOVEDKVARTER
"Enten kjenner vi til alle varianter av vesener som finnes på planeten,
eller ikke.
Hvis vi ikke kjenner dem alle,
hvis naturen fremdeles har hemmeligheter i sine dybder,
er ingenting mer bekvemt å resonnere enn å innrømme eksistensen til fisker
eller andre typer sjøpattedyr.
Hvis vi i motsatt fall kjenner alle levende vesener,
må vi nødvendigvis lete etter det aktuelle dyret
blant sjødyr som allerede er klassifisert.
Og hvis vi ikke kjenner dem alle, hvis naturen fremdeles har hemmeligheter,
må vi anta at enhver type monster
kan være der ute i mørket og i dybdene."
Werner.
En siste drink for vi dør?
Det er konjakk.
Eldre enn oss begge.
Eldre enn vi noen gang blir.
Ingen av oss får se Tyskland igjen.
Drikk opp.
Vi er i ferd med å dø,
og du hører på den jævla radioen.
- Hva hører du egentlig på? - Jeg...
...hører på en jente som leser en bok.
Og når en bombe faller utenfor, hører jeg det på radioen.
Det betyr at jenta jeg hører på, er her.
Hun er her i Saint-Malo.
Før de satte meg i uniform,
pleide jeg å høre på en fransk radiostasjon.
Hva for noe?
Jeg brøt Der Führers regler.
Det var en stemme jeg hørte på fra jeg var liten.
Han var professor.
Jeg lærte fransk.
Og jeg lærte mange sanne ting om verden.
Det er dødsstraff for å høre på utenlandsk stasjon.
Hva så?
Om ti eller hundre sekunder er vi uansett døde.
Radiostasjonen som lærte meg fransk var på kortbølgefrekvens 13.10.
Helt siden vi forlot Ukraina, har jeg skrudd på den frekvensen.
Og nå...
Nå som det er for sent, sender frekvensen,
og en jente leser en bok.
Og jeg får aldri vite hvem hun er.
Farvel, min venn.
Farvel.
Bekreftet treff på tysk bombeområde.
Tid for å levere posten.
Det er slutten på kveldens sending.
Jeg vet sendingene kan få meg drept, men jeg vil ikke tie.
Pappa og onkel Etienne,
jeg ber om at dere er trygge, og at vi i morgen tidlig
kan bryte brød sammen slik vi en gang gjorde.
Og til alle andre...
Jeg håper dere lytter igjen i morgen.
Hvis det blir en morgendag.
BOMBINGEN GJENOPPTAS I MORGEN VED MIDNATT. EVAKUER UMIDDELBART.
BASERT PÅ ROMANEN AV ANTHONY DOERR
ALT LYSET VI IKKE SER
Kom hit.
Fortell meg hva amerikanerne sier.
Les det for meg.
De kommer tilbake i morgen ved midnatt.
Alle må evakuere.
Bravo. Da er dette begynnelsen på slutten.
De ber oss evakuere, men dere har stengt byportene.
Dere har stengt dem så vi ikke kan dra.
Ikke skyld på meg.
Jeg er ikke her for å føre krig. Jeg er juveler.
Min jobb er å finne og identifisere alle de fineste edelstenene i Europa
og levere dem til Der Führer.
Siden nesten alle de andre juvelerene i Tyskland var jøder,
og siden Das Reich i sin endeløse visdom har besluttet
å gasse, skyte, henge og sulte alle jøder i Europa,
er jeg den eneste igjen i yrket.
Og i forbindelse med oppdraget mitt,
er jeg her i denne ulykksalige byen...
...for å finne en jeg tror...
...har noe jeg ønsker.
En jente.
En blind jente, som jeg vet er i Saint-Malo.
Som jeg vet er i Saint-Malo.
Da jeg kom hit, sa jeg til deg
at jeg ville gi deg tiden det tok meg
å spise et dusin østers og drikke en flaske vin.
Nå er vinen borte og østersene spist.
Du har ti sekunder på deg til å gi meg adressen til Marie-Laure LeBlanc.
Den blinde jenta
som hele byen må kjenne,
men som ingen husker!
Jeg sa det jo.
Jeg aner ikke hvem du snakker om.
Ti...
...ni...
...åtte...
...sju...
- ...seks... - Dra til helvete.
Ikke vær dum, min venn.
Vi er helt klart i helvete allerede.
Fem...
...fire...
...tre, to, én.
Jeg finner henne uten din hjelp.
Pappa, hvor er du?
Jeg lytter.
Så kom ned hit.
- Der jeg fridde. - Er det huset vårt?
Nei, huset vårt er litt mer her borte.
Ikke bli distrahert av fine steder.
PARIS I FRANKRIKE APRIL 1934 - TI ÅR TIDLIGERE
Konsentrer deg om oppgaven for hånden.
For hånden, ikke sant? En vits.
For å kalle det en vits, må den være morsom.
Du var så opptatt med å gjøre narr av pappa at du falt i fontenen.
Kom hit, så begynner vi på nytt.
Husk at dette er oss. Dette er hjemme.
Gå til venstre,
første til høyre, ja, stopp for trafikken.
Så krysser du, og går og går helt til du kommer til parken.
Hvilken park?
Der jeg fridde til mamma.
Fortell.
Jeg har fortalt det mange ganger.
Fortell det igjen.
Du stopper alltid etter at mamma sier ja, så blir du stille.
Marie, vi er på tur og er allerede forbi parken.
Se om du klarer det selv.
Du er helt alene i Paris, og har en veldig viktig beskjed til pappa.
Finn meg. Hva gjør du?
Først går jeg til høyre, og går og går.
Nei, det er feil.
Jeg tar til venstre, og går og går.
Stopp i krysset.
Stopper i krysset.
Og hva gjør du så? Du går og går...
Og går og går og går...
Og går og går.
Er går og går ferdig?
Ja. Så hva gjør vi nå?
Får jeg en crêpe til bursdagen min?
Absolutt. Og ikke en hvilket som helst en,
men med sjokolade og pisket krem, og så går vi på...
På museet.
Jeg går og går helt til jeg kommer til museet.
Bravo.
Når vi kommer dit, får du oppleve på bursdagen din
alle undere som finnes der.
- Høres det bra ut? - Ja.
Vent, du endret noe fra forrige gang.
Hvordan vet du det?
Det første rommet lukter alltid sand. Nå lukter det...
Fjær og nebb og klør. Det er fullt av fugler.
Ekte fugler?
Nei. Utstoppet. Døde for lengst.
Men siden jeg visste du kom,
ville jeg gjøre dem levende slik.
Pappa, levende ting.
Nesten. Sangene deres lever.
Alt har en stemme, du må bare lytte.
Hør.
Og nå, etter en fest for ørene,
en for hendene.
Du har følt denne før. Husker du hva det er?
Trodde ikke dette var skole.
Alt er skole.
- Ikke for deg. - Særlig for meg.
Smaragd?
Bravo.
Verden er fremdeles verden,
om du ser den eller ikke.
Fingrene er øynene dine.
Du har ti fingre, og de fleste mennesker har to øyne,
så du er fem ganger bedre stilt, for fem ganger to er...
Ti.
- Ja! - Er det diamanter?
Ja.
Den føles vakker.
Du er vakker.
Gratulerer med dagen, Marie.
Er denne det mest verdifulle i hele museet?
Nei.
Det er én annen stein som er mer verdt enn alle de andre sammenlagt.
Den kalles Flammehavet.
Kan du hente den?
Det er ikke lov.
Hvorfor ikke?
Fordi den er i sin egen safe i en annen del av hvelvet.
Og uansett er det snart lunsjtid,
og du vet vel hva det betyr?
Litt kake.
Mye kake.
Og deg.
Hvorfor får jeg ikke røre Flammehavet?
Hvor vil du spise, Marie?
Jeg spiser ikke før du svarer, pappa.
Du er jammen sta. Greit.
Det er en absurd legende.
Ifølge legenden er steinen de kaller Flammehavet forbannet.
Sånn.
Det er mer. Jeg hører det på stemmen din.
Vær så snill, fortell mer.
Legenden er fra en tid da folk trodde på mye som ikke var sant.
Det sies at den som rører steinen også blir forbannet.
Hva er forbannelsen?
At hvis du tar på steinen,
vil dem du er glad i lide forferdelig ulykke.
Men hvis du eier steinen, vil du selv aldri dø.
Så du hører umiddelbart
fra de to fysisk umulige tingene
at legenden bare er tøys.
Har du tatt på Flammehavet?
Kom, så spiser vi.
Brød.
Ledning.
Du.
Hvorfor åpner dere ikke portene så vi kan evakuere?
Det finnes ingen mat.
Dere vil at vi skal dø sammen med dere, nazi-jævler!
Hallo?
Ikke noe brød her i dag.
Ikke noe brød noe sted i dag.
Marie...
Jeg visste ikke når jeg fikk se deg igjen.
Monsieur Caron, jeg er så sulten. Har du noe brød igjen?
Behold pengene.
Jeg har bare en hard skalk, men ta den.
- Her. - Takk.
Jeg har også en som hørte beskjeden din på radio i går kveld.
Marie.
Onkel Etienne.
Du kom.
Jeg hørte deg be om at vi skulle bryte brød sammen.
Lite brød, men jeg er her.
- Veldig smart å fortelle om møtestedet. - Hvor har du vært?
Jeg har jobbet. Jeg har gjort viktig arbeid
for amerikanerne og britene som kommer for å frigjøre oss.
Men jeg er redd tyskerne ble oppmerksomme på meg,
og hvis jeg hadde kommet hjem, ville jeg satt deg i fare.
Sender du fremdeles?
Selvsagt, fra boken pappa ga meg.
Bra. Sidene jeg ba deg lese?
Ja, kapittel 16.
Jeg tror du vet nå at du ikke bare leser Jules Verne.
Du sender meldinger i kode som vil bidra til å vinne krigen.
Nå skal du hoppe til kapittel 20,
les bare første side, så kapittel 21, bare andre side.
Tjue, så 21, første og andre.
Best du går hjem fort.
Han har rett. Det er ikke trygt her.
En tysk offiser i byen tilbyr mat og penger
i bytte mot informasjon
om deg, Marie.
- Meg? - Hvorfor vil han ha henne?
Vet ikke. Ingen vet.
Men så langt har ingen snakket.
Lås alle dører når du kommer hjem.
- Greit. - Det blir flere bombeangrep i kveld.
Hva driver du med, soldat?
Plyndrere blir skutt.
Korporal Werner Pfennig.
Jeg er fra Wehrmachts radioovervåking.
Troppen min ble sendt til Saint-Malo for å finne ulovlige sendinger.
Mottakeren min ble skadet, så jeg trenger en ledning for å fortsette.
Du er veldig svak.
Har du sett dette?
I natt slapp amerikanerne flygeblader på fransk
som ba alle dra fra Saint-Malo.
Jeg skjønner.
Si til troppen din at ingen drar eller får lov til å dra.
Vi blir i Saint-Malo til siste mann.
Alle i troppen min er døde.
Jeg er siste mann.
Hvor er du innkvartert?
Hôtel des Abeilles,
Place de Concord.
Arbeidet ditt er viktig.
Jeg gjør hva jeg kan for å hjelpe.
Husk, gutter og jenter, at Werner bygde denne radioinnretningen selv
av ting folk har kastet.
Folk kaster så ofte ting som ikke er nyttige for dem,
men som er verdifulle for andre.
Akkurat som alle dere er verdifulle for meg.
VIKTORIASTRASSE BARNEHJEM ESSEN I TYSKLAND - 1934
Ingen lærte ham det.
Werner er en blanding av genialitet, utholdenhet og kunnskap fra bøker.
Hvis det virker, er det et lite mirakel.
Er den klar, Werner?
Jeg håper det, Frau Elena.
Så slå den på.
Faktisk er det tindrende lyset som avgis av å brenne en kullbit...
Jenter er ikke tillatt.
Hysj. Jeg er søsteren din. Hva har du funnet?
Jeg har funnet hele verden, Jutta.
Wien 65. Dresden 88. London 100.
Men sent om kvelden får jeg inn dette fra Frankrike.
Kortbølge 13.10.
En utrolig professor.
Han sier fantastiske ting.
Menneskehjernen er innelåst i totalt mørke.
Det er forbudt.
Hvis du lytter, lærer du.
Hjernen flyter i en klar væske inni hodeskallen, aldri i lyset.
Og likevel, i dette mørket, er verden hjernen konstruerer full av lys.
Den er bredfull av farger og bevegelse.
Det som kan være verdens mest komplekse objekt,
er ett vått kilo der universet spinner.
Så hvordan bygger hjernen, som lever uten et glimt av lys,
en verden full av lys for oss?
Det er veldig sent, Marie.
Han sender bare når det er sent.
Hvem da?
Professoren som forklarer lys og mørke.
Det er fascinerende, men det er sent, og du har skole i morgen.
- Så det er på tide å hvile litt. - Greit.
God natt, vennen.
Han sier det viktigste lyset er det du ikke kan se.
Hva betyr det?
Hvis du ikke hadde forstyrret, hadde jeg visst det.
Hvis han forklarer det,
kan du kanskje forklare meg det i morgen tidlig.
Ti minutter til.
...ti billiondeler av alt lys i universet er synlig for oss.
Og selv i fullstendig mørke er det fremdeles lys i hodet ditt.
Professor, det er fremdeles lys inni hodet mitt.
Mine damer og herrer,
før jeg begynner sendingen i dag, har jeg noe å si.
Noe fra mitt eget hjerte.
For mange år siden,
tilbød en stor professor visdomsord
til barn på denne frekvensen.
Han snakket til barn i hele Europa.
Og når han snakket, spilte han alltid et spesielt musikkstykke.
Det var dette.
I denne tiden med idiotisk mørke,
når latterlige gamle menn invaderer byer
og stjeler hele landsbyer slik bøllete barn stjeler leker,
ville jeg prøve å huske noe av det professoren sa,
og dele det.
For han snakket alltid om lys.
Jeg snakker ikke like godt som professoren, men jeg prøver.
Han sa at lyset som avgis når du brenner kull
eller trekull eller torv...
Han sa at lyset fra et stykke kull
faktisk er sollys.
Poenget er at lys varer evig.
I en milliard år inni et stykke kull.
Men mørket, sa professoren,
mørket varer ikke engang i ett sekund
når du slår på lyset.
Det var alt jeg ville si.
En verdensomseiling under havet av Jules Verne.
Korporal Pfennig!
Kom deg opp hit!
Kom igjen!
Hvorfor gjemmer du deg der?
Det er et fungerende bomberom.
Fra nå av jobber du her oppe. I lyset.
Der vi kan se deg.
Skal bli.
Det er nå bekreftet at gårsdagens bombing av Saint-Malo
ikke var tilfeldig.
Den var målrettet.
De treffer posisjonene våre med stor nøyaktighet.
Noen gir dem informasjon.
Har du oppdaget noen radiosendinger innenfor bymuren?
Nei.
Selv harmløse meldinger kan inneholde kodet informasjon.
Ja. Jeg er også opplært i dechiffrering.
Jeg var best i klassen
på det nasjonalpolitiske utdanningsinstituttet i Berlin.
Og instituttet i Berlin er Tysklands beste.
Ja. Sersjant Schmidt var også på instituttet i Berlin.
Best i klassen i 1942, ikke sant?
Schmidt kom nettopp fra Paris.
Du sa troppen din er borte.
Schmidt skal fra nå av bli her og hjelpe deg med arbeidet.
Besittelse av radiosendingsutstyr
innenfor bymuren i Saint-Malo straffes nå med døden.
Ja vel.
Og fra nå av er du ikke avhengig av løse ledninger.
Takk.
Heil Hitler.
Vil du ha en drink?
Vil du vinne krigen?
Du hørte kapteinen.
Vi må finne den som kringkaster koordinatene.
Jeg har høyest rang her, og du kan ikke drikke på vakt.
Hører du?
Fortell om tiden på instituttet.
Forbereder deg på bedre dager?
Yrket mitt var en gang å klippe og arrangere blomster.
Jeg håper det blir det igjen en dag.
Akkurat nå handler det om å omfavne alle nasjonaliteter og kulturer.
Det blir ti franc.
Nei. Det er ikke formålet med besøket.
Jeg er ikke lenger interessert i sex.
Jeg tar tunge medisiner for en svært alvorlig tilstand.
Faktisk har tapet av seksualdriften
vært som å bli sluppet unna en galning.
Sett deg.
Sett deg, er du snill.
Du har kanskje hørt rykter i byen om en bestemt tysk offiser
som er i Saint-Malo for å finne en spesiell jente.
Men nå som resultatet av krigen er i alvorlig tvil,
har jeg problemer med å få folk til å gi meg informasjon.
Folk tror egentlig ikke det er tvil.
Amerikanerne slipper flere bomber innen en time.
Ut fra måten folk beskytter jenta på,
begynner jeg å tro at familien hennes var med i motstandsbevegelsen.
Faren og en onkel ved navn Etienne.
En slags spion...
Jeg våkner, jeg jobber, jeg sover.
Folk er nå reddere for motstandsbevegelsen enn for meg.
Så de forteller meg ikke noe.
Derfor ville jeg spørre noen
med direkte økonomiske transaksjoner
som ikke er formørket av moralske vilkår.
Jenta heter Marie-Laure LeBlanc.
Hun er blind. Jeg trenger adressen hennes.
Jeg er ikke i den beste tilstanden for oppgaven.
Jeg anbefaler ikke å blande beaujolais med morfin.
Men jeg har det travelt.
Jeg har én ting til å si til min far.
Pappa, jeg forestiller meg deg et sted med kun stemmen min som selskap.
Jeg kan ikke la deg være alene.
Jeg lovet å alltid snakke med deg.
Og det skal jeg.
Jeg skal snakke med deg og gi deg en grunn til å håpe.
Hørt noe?
Nei.
Min tur. Du kan sove litt.
Jeg sover ikke mye, har aldri gjort det. Jeg kan ta skiftet ditt.
Jeg sa det var min tur.
Jeg driter i om du sover eller ikke.
Pokker. Ikke rart du ikke hører noe, strømledningen er løs. Herregud.
Vet du hva? Jeg gjorde det for å teste deg.
For å se om du vet noe som helst om radiomottakere.
Hva snakker du om?
At jeg ikke husker deg fra nasjonalinstituttet.
Du sa til offiseren at du gikk ut i 42.
Jeg husker hvem som var best i klassen, og det var ikke du.
Så jeg var ikke best.
Jeg husker deg ikke i det hele tatt.
Hvor lenge varte du?
Nasjonalinstituttet er en eliteskole. 63 % faller fra.
Jeg har en mistanke om deg, Schmidt.
Du er en av de 63.
Alt dette kaoset, papirer brent,
mange avviste sier alt mulig som offiserer vil høre.
Se på meg, herr Sekstitre.
Kunne lyve, eller bli sendt østover.
Jeg ble frosset...
...slått og jaget halvt i hjel på den jævla skolen.
Og jeg fortjente anbefalingen min.
Jeg skriver fremdeles med kommandanten.
Så ett ord fra ham...
...så havner du på østfronten.
Nå skal du og jeg
ta et glass schnapps for å skåle for Der Führer.
Så skal vi sitte sammen som likeverdige.
Jeg drikker ikke.
Jo, det gjør du.
For Der Führer.
Og sannheten.
Takk for at dere lyttet.
Det var slutten på kveldens sending.
Drikker folk dette for å feire? Herregud.
Hvor lenge varte du egentlig på instituttet?
To uker.
To villsvinjakter.
Jeg var villsvinet begge gangene.
Du sa du kjente kommandant Bastian?
Jeg husker reglene hans.
Den som fullfører angrepskurset sist,
får ti sekunders forsprang.
Ti sekunder var ikke nok for meg.
Jeg ble tatt begge ganger.
Enten dør du som en løve, eller faller som et glass spilt melk.
Var det ikke det de lærte oss på instituttet?
Faren min har ikke snakket med meg siden.
Jeg er et glass spilt melk.
Men jeg er ingen idiot.
Jeg har en hemmelighet.
Du har en hemmelighet.
Da jeg slo på radioen, var det noen som sendte.
Hvem?
På mottakeren sto det kortbølge 13.10.
Hva er det?
En frekvens jeg har hørt på siden jeg var barn.
Det var en professor som fortalte fakta.
Fakta, da alle andre ga sine meninger.
Han pleide å si: "Åpne øynene og se
alt du kan med dem før de lukkes for alltid."
Og det har jeg prøvd å gjøre.
Men det meste jeg har sett, ville jeg helst glemme.
Siden jeg ble radiooperatør,
har jeg funnet hundrevis av frekvenser og lokalisert mottakerne.
Jeg har sett SS skyte...
Skyte fiender av Das Reich som opererte dem.
Ja.
Som jeg ble opplært til.
Men når jeg er alene...
...uansett hvor jeg er,
lytter jeg til kortbølge 13.10.
Det var alltid stillhet, helt til jeg kom til Saint-Malo.
Og hørte en jente lese en bok.
Hvilken jente?
Jeg vet ikke.
Kanskje professorens datter.
Kanskje noen som pleide å høre på ham, akkurat som jeg gjorde.
Noen fra vår generasjon som tenkte
at om man åpnet opp frekvensen
og snakket om fornuft
og litteratur til folk slik professoren gjorde,
ville kanskje galskapen med denne gammelmannskrigen ende.
Uansett hvem hun er, er hun...
Hun er ok.
13.10 er i gode hender.
Så...
Jeg har din hemmelighet,
men kan ikke betro deg min.
Jeg kan ikke dra østover.
Dette er krig.
Ett lik til med de 50 millionene.
- Beklager, Werner... - Finner du jenta?
Jeg skal gjøre min plikt.
Som de sa:
"Dø som en løve, eller fall som et glass spilt melk."
Vær så snill. Spar meg.
Jeg skal spare kortbølge 13.10.
Vær så snill...
Hallo, Marie.
Jeg fant ikke adressen din.
Noen sa at du og faren din pleide å komme hit.
Du ser sulten ut.
Men jeg antar alle i Saint-Malo er sultne akkurat nå.
Beklager. Jeg må gå. Onkelen min venter...
Vær så snill!
Hvem er du?
En som ikke vil deg noe vondt.
Hvis du gir meg det jeg vil ha.
Hva vil du ha?
Denne krigen, galskapen, alle livene
betyr ingenting for meg.
Jeg vil bare leve.
Og jeg tror du kan hjelpe meg.
Hvordan?
Faren din jobbet en gang på museet i Paris, ikke sant?
Han tok vare på mange edelstener.
Det var spesielt én.
Syn er noe fantastisk.
Jeg ser du vet hvilken jeg snakker om.
Den heter Flammehavet.
Ifølge legenden kurerer den all sykdom.
Og den som eier den, lever evig.
Faren min fortalte meg om legenden.
Men det er en fabel som kun tosker tror på.
Tja...
Denne tosken tar en Walther PPK av militærgrad ut av hylsteret.
Nå sikter jeg på hodet ditt.
Du og faren din flyktet fra Paris da krigen brøt ut.
Han tok med seg mange edelstener for å holde dem unna nazistene.
Jeg er ikke interessert i diamantene og safirene.
Jeg er bare interessert i Flammehavet,
som jeg tror han ga til deg.
Marie-Laure... Fortell meg hvor den er.
Du har ti sekunder.
- Jeg vet ikke... - Ti...
...ni...
...åtte...
...sju...
Snakk, Marie!
Faren min fortalte meg det bare.
- Seks... - Trodde du den var her?
- Fem... - Jeg vet ikke hvor den er!
Fire...
Det viktigste lyset av alle...
- Tre... - Jeg vet ikke hvor den er!
- To... - Jeg vet ikke!
...er lyset vi ikke kan se.
Tekst: Gry Viola Impelluso