SAINT-MALO - FRANCIAORSZÁG MEGSZÁLLT RÉSZE - 1944 AUGUSZTUSA
AZ EGYESÜLT ÁLLAMOK LÉGIEREJE 565. BOMBÁZÓ REPÜLŐSZÁZAD
Papa! Etienne bácsi!
Ha hallotok, kérlek titeket, gyertek haza!
Hullanak a bombák.
Úgy tűnik, az amerikaiak végre felszabadítanak minket.
Etienne bácsi, nemcsak az a baj, hogy egyedül vagyok itt,
de nagyon aggódom is miattad.
Azt mondtad, egy órát leszel távol, de több nap telt el.
Ha a német katonák elől bujkálsz, a bombázás fedezékében hazajuthatsz.
Papa, te pedig...
azt mondtad, hat napig leszel távol,
de több mint egy év telt el.
De bárhol is vagy...
ha hallasz engem...
Szeretlek.
Most azokhoz fordulok, akik szórakozásból hallgatják az adást.
Folytatom a felolvasást
Jules Verne Nemo kapitány című regényéből.
Édesapámtól kaptam a születésnapomra,
még Párizsban, amikor béke volt.
„Az óceán nagy mélységei előttünk teljesen ismeretlenek.
A mérőón nem ér le a fenékig.
Mi megy végbe e roppant mélységben?
Milyen élőlények élnek ott vajon
a tenger legmélyebb mélységeiben?”
„Ez esetben hajlandó volnék...”
MÉHEK SZÁLLODÁJA
NÉMET RÁDIÓLEHALLGATÓ KÖZPONT
„Vagy ismerjük a földet benépesítő élőlények valamennyi válfaját,
vagy nem ismerjük.
Ha nem ismerjük valamennyit,
ha a természet még titkot rejteget,
akkor indokolt a föltevés, hogy létezhetnek ismeretlen fajtájú halak,
illetve cetfélék.
Ha azonban minden fajtájú élőlényt ismerünk már,
akkor a kérdéses állatot a már rendszerezett
tengeri fajták között kell keresnünk.
Ha nem ismerjük valamennyit, ha a természet még titkot rejteget,
akkor indokolt a föltevés, hogy létezhetnek
szörnyetegek, amelyek a mérőón által már elérhetetlen rétegekben élnek.”
Werner!
Egy korty, mielőtt meghalunk?
Brandy.
Mindkettőnknél idősebb.
Mi nem leszünk ennyi idősek.
Nem látjuk viszont Németországot.
Igyál!
Nemsokára meghalunk,
te meg azt a kurva rádiót hallgatod!
- Mit hallgatsz egyáltalán? - Csak...
egy lányt, aki felolvas egy könyvet.
Amikor becsapódik egy bomba, hallom a rádión keresztül.
Ami azt jelenti, hogy a lány itt van.
Itt, Saint-Malóban.
Mielőtt besoroztak,
sokat hallgattam egy francia adót.
Hogy mi?
Megszegtem a Führer parancsát.
Gyerekkorom óta hallgattam ezt a bizonyos hangot.
Egy professzorét.
Franciául tanultam.
És sok igazságot tudtam meg a világról.
A külföldi adók hallgatásáért halál jár.
Na és?
Tíz másodperc vagy száz, halottak vagyunk.
A rádió, ami franciául tanított, a 13,10-es rövidhullámon adott.
Miután eljöttünk Ukrajnából, ráhangoltam erre a frekvenciára.
És most...
Késő éjjel a frekvencia él,
egy lány olvas fel rajta.
És sose fogom megtudni, ki ő.
Isten veled, barátom!
Isten veled!
Találat a német bombaraktárra!
Kézbesítjük a postát.
A mai adásnak vége.
Tudom, hogy meghalhatok emiatt, de nem fognak elhallgattatni.
Papa, Etienne bácsi,
imádkozom értetek, és azért, hogy holnap reggel
megint megosszuk a kenyeret, mint régen.
Mindenki másnak pedig üzenem,
remélem, holnap is hallgatni fognak.
Ha lesz holnap.
A BOMBÁZÁS HOLNAP ÉJFÉLKOR FOLYTATÓDIK. HAGYJÁK EL A VÁROST!
ANTHONY DOERR REGÉNYE ALAPJÁN
A LÁTHATATLAN FÉNY
Gyere!
Mondja el, mit üzennek az amerikaiak!
Olvassa fel!
Hogy holnap éjfélkor visszajönnek.
És mindenki hagyja el a várost.
Bravó! Akkor hát itt a vég kezdete.
Azt mondják, menjünk, de maguk lezárták a város kapuit!
Aljas módon, hogy ne tudjunk elmenni!
Ne engem okoljon!
Én nem háborúzni jöttem ide. Ékszerész vagyok.
A feladatom felkutatni és azonosítani Európa legszebb ékszereit,
és leszállítani őket a Führernek.
Mivel szinte az összes többi németországi ékszerész zsidó volt,
és mivel a Reich az ő végtelen bölcsességében úgy döntött,
hogy az európai zsidókat elgázosítja, felakasztja, halálra éhezteti...
Én vagyok az egyetlen szakmabeli, aki még szabadlábon van.
A küldetésem miatt most
itt vagyok, ebben a pusztulásra ítélt városban,
és keresek valakit, akinél, úgy hiszem...
van valami, ami kell nekem.
Egy lányt.
Egy vak lányt, akiről tudom, hogy itt van, Saint-Malóban.
Akiről tudom, hogy itt van, Saint-Malóban!
Amikor megérkeztem ide, elmondtam,
annyi időt kap, amíg én
megeszem egy tucat osztrigát, és megiszom egy üveg bort.
A bor elfogyott, az osztrigát megettem.
Még tíz másodperce van, hogy megadja Marie-Laure LeBlanc lakcímét.
A vak lányét,
akit nyilván az egész város ismer,
de akire senki sem emlékszik!
Már mondtam.
Fogalmam sincs, kiről beszél.
Tíz...
kilenc...
nyolc...
hét...
- hat... - Menjen a pokolba!
Barátom, ne legyen nevetséges!
Elég nyilvánvaló, hogy ez itt már a pokol.
Öt...
négy...
három, kettő, egy!
A segítsége nélkül is megtalálom.
Papa, merre vagy?
Hallgatlak.
Jól van. Erre gyere, lefelé!
- Ahol megkértem a kezét. - A ház?
Nem, a mi házunk... Itt van, kicsit arrébb.
Ne a híres helyekre koncentrálj!
PÁRIZS, FRANCIAORSZÁG 1934 ÁPRILISA - TÍZ ÉVVEL KORÁBBAN
Hanem a kézenfekvő feladatra!
Kézenfekvő, érted? Vicceltem.
Papa, egy viccnek viccesnek kellene lennie!
Miközben a papán gúnyolódsz, belepottyantál egy szökőkútba.
Gyere, kezdjük... Elölről.
Emlékezz vissza, ezek vagyunk itt mi! Ez itt az otthonunk.
Rendben, most fordulj balra,
az első sarkon jobbra, igen, állj meg, a forgalom miatt!
Átmész, aztán tovább és tovább, egészen a parkig.
Melyik park ez?
Ahol megkértem a mama kezét.
Meséld el!
Már sokszor elmeséltem.
Meséld el újra!
Mindig elhallgatsz ott, hogy a mama igent mond, aztán csend lesz.
Marie, úton vagyunk, és már elhagytuk a parkot.
Most lássuk, meg tudod-e csinálni egyedül!
Egyedül vagy Párizsban, és fontos üzenetet kell átadnod a papának.
Találj meg! Mit fogsz tenni?
Jobbra fordulok, aztán megyek tovább egyenesen.
Nem, rosszul mondom.
Balra fordulok, és aztán megyek tovább egyenesen.
Megállsz a kereszteződésnél.
A kereszteződésnél.
Ez az! Aztán mit csinálsz? Mész tovább és tovább...
Megyek tovább és tovább és tovább...
És tovább és tovább.
Vége már a továbbnak?
Igen. Most mi következik?
Veszel nekem születésnapi palacsintát?
Hát persze. Nem sima palacsintát,
hanem csokoládésat, tejszínhabbal, aztán megyünk a...
A múzeumba!
És tovább és tovább, amíg elérek a múzeumig.
Bravó!
És ott a születésnapod alkalmából kedvedre felfedezheted
az összes csodát.
- Jól hangzik? - Igen.
Várjunk, itt valamit megváltoztattál amióta legutóbb itt jártam!
Honnan tudod?
Az első teremben mindig homokszag van. Most pedig...
Tollak, csőrök és karmok szaga. Madarakkal van tele.
Igazi madarakkal?
Nem. Ezek kitömöttek. Sok éve halottak.
De mivel tudtam, hogy jössz,
elhatároztam, hogy életre keltem őket... Így.
Papa, élnek!
Majdnem. Az énekük él.
Mindennek van hangja, csak fülelned kell.
Hallgasd!
A fülednek már kijutott az élvezetből,
most a kezed következik.
Ezt az előbb már megtapogattad, emlékszel, mi ez?
Azt hittem, most nem tanulunk.
Mindig tanulunk.
- De te nem. - Legfőképpen én.
Smaragd?
Bravó!
Tudod, Marie, a világ létezik,
akár látod, akár nem.
Neked az ujjad a szemed.
Tíz ujjad van, a legtöbb embernek pedig csak két szeme,
úgyhogy neked ötször olyan jó, mert ötször kettő...
Tíz.
- Igen! - Vannak gyémántok is?
Igen.
Gyönyörűnek érzem.
Te vagy gyönyörű.
Boldog születésnapot, Marie!
Ez a legértékesebb dolog az egész múzeumban?
Nem.
Van még egy kő, ami értékesebb, mint az összes többi együttvéve.
Úgy hívják, Lángok Tengere.
Idehozod?
Nem szabad.
Miért nem szabad?
Mert egy külön széfben van, a trezor egy másik részében.
De már amúgy is ebédidő van,
ami azt jelenti, tudod, mit jelent, ugye?
Lesz egy kis torta.
Sok torta!
És te.
Miért nem foghatom meg a Lángok Tengerét?
Hol szeretnél enni, Marie?
De miért, papa? Addig nem eszem, amíg nem mondod meg.
Nem adod fel, igaz? Hát jó.
Van egy ostoba legenda, Marie.
A legenda szerint a Lángok Tengerének nevezett kő el van átkozva.
Hát emiatt.
Van még valami. Hallom a hangodon.
Mondd el! Kérlek!
A legenda olyan időből való, amikor sok butaságot elhittek az emberek.
Állítólag az átok arra is átszáll, aki megérinti a követ.
És mi ez az átok?
Az átok úgy szól, ha megérinted a követ,
szörnyű balszerencse éri azt, aki szeretsz.
De ha a kő a birtokodban van, te magad soha nem halsz meg.
Ebből a két fizikai képtelenségből
rögtön látható,
hogy a legenda szamárság.
Te megfogtad valaha a Lángok Tengerét?
Gyere, Marie, menjünk enni!
SAINT-MALO 1944 AUGUSZTUSA
Kenyér.
Drót.
Hé!
Nyissátok ki a kapukat, hogy elmehessünk!
Nincs élelem!
Azt akarjátok, hogy veletek pusztuljunk, mocskos nácik!
Hahó!
Ma nincs kenyér.
Sehol nincs kenyér.
Marie...
Nem tudtam, viszontlátlak-e még!
Monsieur Caron, nagyon éhes vagyok. Nem maradt egy kis kenyér?
Hagyd a pénzt!
Csak egy száraz csücsök maradt, tessék, itt van.
- Tessék. - Köszönöm.
És van itt valaki, aki hallotta az esti üzenetedet.
Marie!
Etienne bácsi!
Hát visszajöttél!
Hallottam, hogy imádkozol, osszuk meg a kenyeret.
Kenyér nincs, de eljöttem.
- Okosan tudattad velem, hol találkozzunk. - Hol voltál?
Dolgoztam. Fontos munkát végzek az amerikaiaknak
és a briteknek, akik nemsokára felszabadítanak minket.
De félek, hogy felfigyeltek rám a németek,
és ha hazamegyek, azzal veszélybe sodorlak téged.
Még adásban vagy?
A papától kapott könyvet olvasom fel.
Jó. Azt a részt, amit mondtam?
Igen, a 16. fejezetet.
Gondolom, már tudod, hogy nem csak felolvasod Jules Verne-t.
Kódolt üzeneteket küldesz, ami segít megnyerni a háborút.
Most ugorj előre, a 20. fejezetre,
csak az első oldalt olvasd fel, a 21.-ből csak a másodikat!
Húsz és 21, első és második.
Siess haza!
Igaza van. Nem biztonságos idekint.
Egy német tiszt élelmet és pénzt kínál
információért cserébe...
rólad, Marie.
- Rólam? - Miért keresi őt?
Nem tudom. Senki sem tudja.
De eddig mindenki hallgatott.
Amikor hazaérsz, minden ajtót zárj be, rendben?
- Jó. - Ma este újabb bombázás lesz.
Mit művel, katona?
A fosztogatókat kivégzik.
Werner Pfennig tizedes, uram!
A Wehrmacht rádiólehallgató egységétől.
Saint-Malóba vezényeltek minket, illegális rádióadások bemérésére.
A múlt éjjel megsérült az adóberendezésem. Drótra van szükségem a munkámhoz.
Maga nagyon gyenge.
Látta ezt?
Éjjel az amerikaiak röplapokon üzentek,
hogy mindenki hagyja el a várost.
Értem.
Közölje az egységével, hogy senki sem távozhat!
Az utolsó emberig kitartunk itt.
Az egységem halott, uram.
Én vagyok az utolsó ember.
Hol van elszállásolva?
A Méhek Szállodájában,
a Place de Concordon.
Fontos a munkája.
Igyekszem segíteni.
Fiúk, lányok, ne feledjétek, Werner maga építette a rádiókészüléket,
mások által kidobott holmikból!
Sokan kidobnak olyasmit, ami nekik felesleges,
de másoknak drága kincs.
Ahogy Werner és ti drága kincsek vagytok nekem.
VIKTORIASTRASSE-I NEVELŐINTÉZET ESSEN, NÉMETORSZÁG - 1934
Senki sem tanította erre.
Werner tudása a zsenialitás, a kitartás és az olvasottak egyvelege.
Ha ez működik, az kisebb csoda lesz.
Kész van, Werner?
Remélem, Frau Elena.
Akkor kapcsold be!
A tény, hogy a szén elégetése izzó fényt termel...
Lányoknak tilos bejönni!
Hallgass! A testvéred vagyok. Mit találtál?
Az egész világot, Jutta!
Bécs 65. Drezda 88. London 100.
De késő este ez jön Franciaországból.
Rövidhullám, 13,10.
Egy fantasztikus professzor.
Fantasztikus dolgokról beszél.
Az emberi agy teljes sötétségben létezik.
Ez tilos!
Ha hallgatod, tanulsz belőle.
Az agy egy áttetsző folyadékban lebeg a koponya belsejében, sosem éri fény.
És mégis, az agy ebben a sötétségben egy fénnyel teli világot épít fel.
Ami csupa szín és mozgás.
Talán ez a létező legkomplexebb tárgy,
egyetlen kilogrammnyi nedves anyag, amelyben ott forog a világegyetem.
Tehát, gyerekek, vajon hogyan képes a sötétségben élő agy
felépíteni egy fénnyel teli világot?
Nagyon késő van, Marie.
Ő csak későn van adásban.
Kicsoda?
A professzor, aki a sötétségről és a fényről magyaráz.
Ez lenyűgöző, de késő van, és holnap iskola.
- Ideje pihenned. - Jó.
Jó éjt, kicsim!
Azt mondja, hogy a legfontosabb fény a láthatatlan fény.
Ez mit jelent?
Ha nem zavartál volna meg, akkor megtudtam volna.
Ha mégis elmagyarázza,
akkor reggel el tudod magyarázni nekem is.
Még tíz perc.
...a világegyetem fényének csupán egy billiomod része látható a szemnek.
És az elménkben még a teljes sötétségben is van fény.
Professzor úr, még mindig ott a fény az elmémben.
Hölgyeim és uraim!
Mielőtt megkezdem mai adásomat, el kell mondanom valamit.
Ami a szívemből szól.
Sok évvel ezelőtt
egy nagyszerű professzor bölcs dolgokat tanított
a gyerekeknek ezen a frekvencián.
Európa összes gyerekéhez szólt.
És mindig lejátszott egy bizonyos zenét.
Ez volt az.
Ezekben az ostoba, sötét időkben,
amikor nevetséges öregemberek városokat foglalnak el,
egész városokat vesznek el, mint a kötekedő gyerekek mások játékát,
gondoltam, megpróbálom felidézni a professzor néhány gondolatát,
és megosztom önökkel.
Mert ő mindig a fényről beszélt.
Én nem tudok olyan ékesszólóan fogalmazni, mint ő, de megpróbálom.
Azt mondta, a szén, a faszén vagy a tőzeg
elégetésekor keletkező fény...
a fény, amit egy izzó széndarab bocsát ki...
valójában napfény.
A lényeg az... hogy a fény örökre megmarad.
Évmilliárdokon át, egy széndarab belsejében.
De a professzor szerint a sötétség...
egy másodpercig sem marad meg,
ha bekapcsoljuk a fényt.
Csak ennyit akartam elmondani.
Következik a Nemo kapitány Jules Verne-től.
Pfennig tizedes!
Jöjjön fel!
Mozgás!
Miért bujkál odalent?
Megfelelő óvóhely, uram.
Ezentúl idefent fog dolgozni. Világosban.
Szemmel tartjuk.
Igen, uram!
Megerősítették, hogy Saint-Malo tegnap esti bombázása...
nem volt véletlen.
Célzott támadás történt.
Nagy pontossággal találják el az állásainkat.
Valaki informálja őket.
Detektált rádióadást a városfalon belülről?
Nem, uram.
Még az ártalmatlannak tűnő üzenetek is tartalmazhatnak kódolt információt.
Igen, uram. Kódfejtő képzésben is részesültem.
Évfolyamelső voltam
a berlini Nemzeti Politikai Nevelőintézetben.
És a berlini intézet Németország legjobbja.
Igen. Schmidt őrmester szintén ott végzett.
Évfolyamelső volt 1942-ben, igaz?
Schmidt most érkezett Párizsból.
Az egysége halott.
Schmidt mostantól maga mellett lesz, segít a munkában.
Rádiós adóberendezés birtoklása
Saint-Malo városfalán belül halállal büntetendő.
Igen, uram.
És mostantól nem kell a szemétben keresgélnie a drótokat.
Igen, uram. Köszönöm.
Heil Hitler!
Iszol valamit?
Meg akarod nyerni a háborút?
Hallottad a századost.
Meg kell találnunk a koordináták továbbítóját.
Hé, Pfennig, én vagyok a rangidős, és nem ihatsz szolgálatban!
Hallod?
Mesélj, milyen volt az Intézetben!
Készül a boldogabb időkre, igaz?
Régen virágkötő voltam.
Remélem, egy nap újra az leszek.
Egyelőre minden nemzetet és kultúrát szívesen fogadok.
Tíz frank lesz.
Nem ez a látogatásom célja.
Engem már nem érdekel a szex.
Komoly gyógyszert szedek egy komoly betegségre.
Igazság szerint a libidóvesztés olyan,
mintha eloldoztak volna az őrült mellől, akihez odaláncoltak.
Üljön le!
Üljön le, kérem!
Talán hallotta a pletykákat egy bizonyos német tisztről,
aki egy bizonyos lány miatt jött Saint-Malóba.
De most, hogy a háború végkimenetele kétségessé vált,
nehezen szerzek információt a helyiektől.
A helyiekben nincs kétség, mi a vége.
Az amerikaiak egy órán belül újra bombáznak.
A helyiek úgy védik ezt a lányt,
hogy az az érzésem, a családja részt vett az ellenállásban.
Az apja, az Etienne nevű nagybátyja.
Valamiféle kém...
Felébredek, dolgozom, alszom.
Az emberek most jobban félnek az ellenállóktól, mint tőlem.
Nem mondanak el nekem semmit.
Ezért döntöttem úgy, hogy olyasvalakinél érdeklődöm,
aki nem keveri a pusztán pénzügyi tranzakciókat
a morális megfontolásokkal.
A lány neve Marie-Laure LeBlanc.
Vak. Szükségem van a címére.
Nem vagyok a legjobb állapotban a feladatra.
Nem ajánlatos keverni a morfiumot és a beaujolais-t.
De sietek.
Még egy mondanivalóm van apámnak.
Papa, úgy képzelem, olyan helyen vagy, ahol a hangom az egyetlen társaságod.
Nem hagyhatlak magadra.
Megígértem, mindig beszélni fogok hozzád.
És így is lesz.
Beszélni fogok, hogy legyen okod a reményre.
Van valami?
Semmi.
Rajtam a sor. Aludj kicsit!
Alig alszom. Már gyerekkoromtól. Átvehetem a műszakodat.
Mondom, rajtam a sor!
Leszarom, hogy alszol vagy sem.
Francba! Nyilván nem hallasz semmit, ha kilazult a drót! Jesszus!
Tudod, mit? Azért csináltam, hogy teszteljelek.
Hogy lássam, értesz-e egyáltalán a rádióadókhoz.
Miről beszélsz?
Arról, hogy nem emlékszem rád az Intézetből.
Azt mondtad a tisztnek, '42-ben végeztél.
Emlékszem az évfolyamelsőre, és kurvára nem te voltál az!
Akkor nem voltam évfolyamelső.
Egyáltalán nem emlékszem rád.
Meddig húztad?
A Nemzeti Politikai Nevelőintézet elit iskola. A felvettek 63%-a kibukik.
Átlátok rajtad, Schmidt.
Te is a 63%-ba tartozol.
Ebben a káoszban elégtek az iratok,
sok kibukott mond olyat, amit a tisztek hallani akarnak.
Nézz rám, 63-as úr!
Hazudtam, vagy keletre küldenek.
Én majdnem megfagytam...
vertek, félholtra futtattak abban az iskolában!
Én kiérdemeltem az ajánlást.
Most is levelezek a parancsnokkal.
Elég egy szó...
és máris indulsz keletre.
Most pedig te meg én
megiszunk egy pohárka snapszot a Führer egészségére.
És egyenrangú felekként ülünk le.
Én nem iszom.
Dehogynem!
A Führerre!
És az igazságra!
Köszönöm a figyelmet.
Ezzel a ma esti adás véget ért.
Az emberek ezt isszák, ha ünnepelnek? Jézusom!
Igazából meddig húztad az Intézetben?
Két hétig.
Két vadmalacvadászatig.
Mindkétszer én voltam a vadmalac.
Ismered Bastian parancsnokot?
Emlékszem a szabályaira.
Aki utolsóként végez a gyakorlópályán,
tíz másodperc előnyt kap.
Nekem nem volt elég annyi.
Mindkétszer elkaptak.
Oroszlánként harcolsz, vagy szétfolysz, mint a kiömlött tej.
Nem ezt tanították az Intézetben?
Apám nem áll szóba velem, amióta kicsaptak.
Én kiömlött tej vagyok.
De hülye nem.
Van egy titkom.
Neked is van egy titkod.
Tudom, hogy valaki adásban volt a rádión.
Ki az?
A készülék a 13,10-es rövidhullámot mutatta.
Mi az?
Egy frekvencia, amit gyerekkoromban hallgattam.
Volt egy professzor. Tényekről beszélt.
Amikor mindenki más véleményt mondott.
Azt mondta: „Nyisd ki a szemed,
és láss, mielőtt örökre lecsukódik!”
Igyekeztem megfogadni.
De a látottak többségét szívesen elfelejteném.
Amióta rádiós lettem,
frekvenciák százait találtam meg, bemértem az adókat.
Láttam, hogy az SS lelőtte...
A Reich ellenségeit, akik a rádióadókat működtették.
Igen.
Mert erre képeztek ki.
De... amikor egyedül vagyok...
mindig, mindenhol...
a 13,10-es rövidhullámot hallgatom.
A frekvencia néma volt, amíg el nem értem Saint-Malóba.
És itt egy lány olvas fel rajta.
Miféle lány?
Nem tudom.
Talán a professzor lánya.
Talán valaki más, aki egykor őt hallgatta, ahogy én is.
Valaki a mi nemzedékünkből, aki úgy gondolja,
ha ezen a frekvencián
értelemről, logikáról,
irodalomról beszél, ahogy régen a professzor,
akkor talán véget ér a vénemberek őrült háborúja.
Bárki is ez a lány...
Jól csinálja.
A professzor jó kezekben hagyta az adót.
Szóval...
most már tudom a titkodat,
de nem bízhatom rád az enyémet.
Nem fogok keletre menni.
Háború van.
Még egy hulla az 50 millió mellé.
- Sajnálom, Werner... - Felkutatod a lányt?
Megteszem a kötelességemet.
Ahogy tanították...
„Oroszlánként halsz meg, vagy szétfolysz, mint a tej.”
Kérlek, hagyj élni!
A 13,10-es rövidhullámot hagyom.
Kérlek...
Szervusz, Marie!
Senki sem adta meg a címedet.
Valaki azt mondta, régen ide jártál a papáddal.
Éhesnek tűnsz.
Ahogy gondolom, mindenki Saint-Malóban.
Elnézést... Sajnálom, mennem kell! A bácsikám vár...
Kérem!
Ki maga?
Valaki, aki nem akar ártani neked.
Ha megkapom tőled, amit akarok.
Mit akar?
Ez a háború, ez az őrület, ezek az emberek
semmit se jelentenek.
Én csak élni akarok.
Azt hiszem, te segíthetsz nekem.
Hogyan?
Apád régen a párizsi múzeumban dolgozott, igaz?
Sok drágakő volt rábízva.
Volt ott egy bizonyos kő.
A látás csodálatos dolog.
Látom rajtad, hogy tudod, melyik kőről beszélek.
A neve Lángok Tengere.
A legenda szerint minden betegséget meggyógyít.
És a birtokosa örökké élni fog.
Apám elmesélte nekem a legendát.
De ez csak mese! Csak a bolondok hiszik el.
Nos hát...
ez a bolond itt épp előhúzza a hadseregben rendszeresített Walther PPK-ját.
És most rád szegezem a pisztolyt.
Apáddal a háború kitörésekor elmenekültetek Párizsból.
Sok drágakövet magával vitt, hogy ne kerüljenek náci kézre.
Engem nem érdekelnek a gyémántok és a zafírok.
Engem csak a Lángok Tengere érdekel,
és úgy hiszem, apád rád bízta.
Marie-Laure... Mondd meg, hol van!
Tíz másodpercet kapsz!
- Én nem... - Tíz...
kilenc...
nyolc...
hét...
Ki vele, Marie!
Apám csak mesélt nekem a kőről!
- Hat... - Azt hitte, hogy itt találja?
- Öt... - Nem tudom, hol van! Nem tudom!
Négy...
A legfontosabb fény mind közül...
- Három... - Nem tudom, hol van!
- Kettő... - Nem tudom!
...a láthatatlan fény.
A feliratot fordította: Vincze Ágnes