SAINT-MALO - NATSIEN MIEHITTÄMÄ RANSKA ELOKUU 1944
YHDYSVALTAIN ARMEIJAN ILMAVOIMAT POMMITUSLAIVUE 565
Isä. Etienne-setä.
Jos kuulette minua, tulkaa kotiin.
Pommit putoavat nyt.
Amerikkalaiset tulivat kai vihdoin vapauttamaan meidät.
Etienne-setä, sen lisäksi, että olen yksin täällä,
olen hyvin huolissani sinusta.
Sanoit lähteväsi tunniksi, mutta siitä on päiviä.
Jos piilottelet Saksan sotilailta, hyödynnä pommeja kotiin palaamiseksi.
Ja isä,
sanoit lähteväsi kuudeksi päiväksi.
On mennyt yli vuosi.
Mutta missä oletkaan,
jos kuulet minua,
rakastan sinua.
Ja nyt niille, jotka kuuntelevat lähetystäni huvin vuoksi,
luen edelleen -
Jules Vernen Sukelluslaivalla maapallon ympäri -kirjaa.
Sain sen isältäni syntymäpäivälahjaksi,
kun olimme Pariisissa ja oli rauha.
"Meren syvyydet ovat tuntemattomia meille.
Luotaus ei yllä sinne.
Mitä niissä kaukaisissa syvyyksissä tapahtuu,
mitä olentoja elää tai voi elää 20-25 kilometriä -
pinnan alla, sitä emme tiedä.
Siinä tapauksessa minun pitäisi myöntää..."
SAKSAN RADIOTIEDUSTELUN PÄÄMAJA
"Joko tunnemme kaikki planeettamme lajit -
tai emme tunne.
Jos emme tunne niitä kaikkia,
jos luonnolla on yhä salaisuuksia meille syvyyksissä,
mikään ei ole mukavampaa kuin myöntää, että on muunlaisia kaloja -
tai valaita.
Jos päin vastoin tunnemme kaikki elävät lajit,
meidän pitää etsiä kyseistä eläintä -
jo luokiteltujen merieläinten joukosta.
Ja jos emme tunne niitä kaikkia, jos luonnolla on yhä salaisuuksia,
pitäisi ottaa huomioon, että erilaisia hirviöitä -
voi mahdollisesti olla pimeyksissä ja syvyyksissä."
Werner.
Vika paukku ennen kuolemaamme?
Se on brandyä.
Meitä vanhempaa.
Emme elä niin vanhoiksi.
Kumpikaan meistä ei näe Saksaa enää ikinä.
Juo.
Kuolemme pian,
ja sinä kuuntelet hemmetin radiota.
Mitä edes kuuntelet?
Kuuntelen kirjaa lukevaa tyttöä.
Kun pommi putoaa ulkona, kuulen sen radiossa.
Kuuntelemani tyttö on siis täällä.
Täällä Saint-Malossa.
Ennen tätä univormua -
kuuntelin ranskalaista radioasemaa.
Mitä teit?
Rikoin Führerin sääntöjä.
Kuuntelin erästä ääntä pienestä pitäen.
Hän oli professori.
Opin ranskaa.
Ja opin monia totuuksia maailmasta.
Sellaisesta seuraa kuolemanrangaistus.
Entä sitten?
Kymmenen sekuntia tai sata, kuolemme kuitenkin.
Asema, josta opin ranskaa, oli lyhytaaltotaajuudella 1310.
Ukrainasta lähdettyämme olen valinnut sen taajuuden.
Ja nyt -
kun on liian myöhäistä, taajuus toimii.
Kuulen tytön lukevan kirjaa.
En saa ikinä tietää, kuka hän on.
Hyvästi, ystäväni.
Hyvästi.
Osumia pommitusalueella.
On aika jakaa posti.
Siihen loppuu illan lähetys.
Lähettäminen voi koitua kuolemakseni, mutta minua ei vaienneta.
Isä, Etienne-setä,
rukoilen, että olette turvassa ja että aamulla -
voimme murtaa leipää yhdessä kuten ennen.
Ja kaikille muille,
toivottavasti kuuntelette taas huomenna.
Jos huomista on.
POMMITUS JATKUU HUOMENNA KESKIYÖLLÄ. LÄHDE HETI.
PERUSTUU ANTHONY DOERRIN ROMAANIIN
KAIKKI SE VALO JOTA EMME NÄE
Tule.
Kerro, mitä amerikkalaiset sanovat.
Lue se minulle.
He palaavat huomenna keskiyöllä.
Kaikkien on lähdettävä kaupungista.
Bravo. Se on sitten tässä. Lopun alku.
He käskevät lähtemään, mutta lukitsitte kaupungin portit.
Te paskiaiset estätte lähtömme.
Älä minua syytä.
En ole täällä sotimassa. Olen kultaseppä.
Työni on etsiä ja tunnistaa Euroopan hienoimmat korut -
ja toimittaa ne Führerille.
Koska olen yksi harvoista ei-juutalaisista kultasepistä Saksassa -
ja koska Reich on loputtomassa viisaudessaan päättänyt -
kaasuttaa, ampua, hirttää ja näännyttää Euroopan juutalaiset hengiltä,
olen ammatissani ainoa, joka on yhä vapaana.
Ja tehtäväni myötä -
olen tässä kohtalokkaassa kaupungissa -
etsimässä erästä, jolla uskon -
olevan jotain haluamaani.
Tyttöä.
Sokeaa tyttöä, jonka tiedän olevan Saint-Malossa.
Hän on Saint-Malossa.
Kun saavuin tänne, sanoin sinulle,
että saisit miettiä sen aikaa,
kun syön tusinan ostereita ja juon pullon viiniä.
Nyt viini on loppu ja osterit syöty.
Sinulla on 10 sekuntia aikaa antaa Marie-Laure LeBlancin osoite.
Sokean tytön,
jonka koko kaupunki varmasti tuntee,
mutta jota kukaan ei muista!
Minähän sanoin.
Minulla ei ole aavistustakaan, kenestä puhut.
Kymmenen,
yhdeksän,
kahdeksan,
seitsemän,
- kuusi... - Painu helvettiin.
Ystäväni, älä ole naurettava.
On selvää, että olemme jo helvetissä.
Viisi,
neljä,
kolme, kaksi, yksi.
Löydän hänet ilman apuasi.
Isä, missä olet?
Minä kuuntelen.
No niin. Tule tänne alas,
- missä kosin häntä. - Onko tuo talomme?
Ei, talomme on enemmän tässä suunnassa.
Ei anneta hienojen paikkojen häiritä.
PARIISI, RANSKA HUHTIKUU 1934 - 10 VUOTTA AIEMMIN
Keskitytään käsillä olevaan tehtävään.
Käsillä, tajuatko? Kerroin vitsin.
Isä, vitsin pitää olla hauska.
Sinulla oli niin kiire pilkata isää, että putosit suihkulähteeseen.
Tule nyt tänne. Aloitetaan alusta.
Muista, että olemme tässä. Tämä tässä on kotimme.
No niin, mene nyt vasemmalle -
ja seuraavasta oikealle. Pysähdy odottamaan liikennettä.
Ylitä katu ja jatka suoraan eteenpäin, kunnes tulet puistoon.
Mihin puistoon?
Siihen, jossa kosin äitiä.
Kerro minulle.
Olen kertonut useasti.
Kerro taas.
Lopetat aina, kun äiti on suostunut. Sitten vaikenet.
Marie, olemme matkalla, ja puisto on jo jäänyt taakse.
Katsotaan nyt, pystytkö siihen yksin.
Olet aivan yksin Pariisissa. Sinulla on tärkeä viesti isälle.
Etsi minut. Mitä teet?
Ensin menen oikealle ja sitten jatkan suoraan eteenpäin.
Ei, se on väärin.
Käännyn vasemmalle ja sitten jatkan suoraan eteenpäin.
Pysähdy tien ylitystä varten.
Pysähdyn ylitystä varten.
Juuri niin. Mitä teet sitten? Jatkat suoraan eteenpäin...
Ja aina vain edemmäs...
Ja aina vain edemmäs.
Olenko jo perillä?
Kyllä. Mitä siis teemme nyt?
Saanko krepin syntymäpäiväni kunniaksi?
Tietenkin. Etkä mitä tahansa kreppiä,
vaan suklaakrepin kermavaahdolla. Sitten menemme...
Museoon.
Ja jatkan suoraan eteenpäin, kunnes tulen museolle.
Bravo.
Perillä saat syntymäpäiväsi kunniaksi tutkia -
siellä olevia ihmeitä.
- Kuulostaako hyvältä? - Kuulostaa.
Hetkinen, muutit asioita viime käynnistämme.
Mistä huomaat?
Ensimmäinen huone tuoksui aina hiekalta. Nyt täällä tuoksuu...
Höyheniltä, nokilta ja kynsiltä. Se on täynnä lintuja.
Oikeita lintujako?
Ei. Täytettyjä. Vuosia sitten kuolleita.
Mutta koska tiesin käynnistäsi,
päätin herättää ne henkiin tällä.
Isä, eläviä olentoja.
Melkein. Niiden laulu on elossa.
Kaikella on ääni. Sitä pitää vain kuunnella.
Kuuntele.
Nyt kun korviasi on kestitty -
annan jotain käsillesi.
Olet koskenut tätä aiemmin. Muistatko, mikä se on?
Ei tämän pitänyt olla koulua.
Kaikki on koulua.
- Ei sinulle. - Varsinkin minulle.
Onko se smaragdi?
Bravo.
Katsos, maailma on yhä maailma,
näki sen tai ei.
Sormesi ovat silmäsi.
Sinulla on kymmenen sormea. Useimmilla on vain kaksi silmää.
Pärjäät viisi kertaa paremmin, koska viisi kertaa kaksi on...
Kymmenen.
- Kyllä! - Onko timantteja?
On.
Se tuntuu kauniilta.
Sinä olet kaunis.
Hyvää syntymäpäivää, Marie.
Onko tämä koko museon arvokkain esine?
Ei.
On yksi kivi, joka on arvokkaampi kuin kaikki muut yhdessä.
Sen nimi on Liekkimeri.
Haetko sen?
Sitä ei sallita.
Miksi ei?
Se on omassa kassakaapissaan holvin toisessa osassa.
Ja on joka tapauksessa lounasaika.
Taidat tietää, mitä se tarkoittaa.
Vähän kakkua.
Paljon kakkua.
Ja sinä.
Miksen saa koskettaa Liekkimerta?
Missä haluat syödä?
Isä, miksi? En syö ennen kuin kerrot.
Et näytä antavan periksi. Hyvä on.
Kyse on typerästä legendasta.
Legendan mukaan Liekkimeri-niminen kivi on kirottu.
Siksi.
Siinä ei ole kaikki. Kuulen sen äänestäsi.
Kerro minulle. Ole kiltti.
Legendan aikaan ihmiset uskoivat moniin asioihin, jotka eivät olleet tosia.
Legendan mukaan kiveen koskeva kirotaan myös.
Mikä se kirous on?
Kirous on, että kiveen koskeneen rakkaat -
joutuvat kärsimään jotakin kamalaa.
Mutta jos omistaa kiven, ei koskaan kuole.
Siispä, kuten huomaat välittömästi -
niistä kahdesta mahdottomasta asiasta,
legenda on pelkkää puppua.
Oletko sinä koskettanut Liekkimerta?
Tule, mennään syömään.
SAINT-MALO - ELOKUU 1944
Leipä.
Johto.
Hei.
Avaisitteko portit, jotta voimme lähteä?
Ruokaa ei ole.
Haluatte meidän käristyvän kanssanne, senkin natsipaskiaiset!
Huhuu.
Täältä ei saa tänään leipää.
Sitä ei saa tänään mistään.
Marie...
En tiennyt, milloin näkisin sinut taas.
Monsieur Caron, olen kovin nälkäinen. Onko leipää yhtään jäljellä?
Pidä rahasi.
On vain kuiva pala, mutta ota se.
- Tässä. - Kiitos.
Täällä on myös joku, joka kuuli viestisi radiossa eilen.
Marie.
Etienne-setä.
Sinä tulit.
Kuulin sinun rukoilevan, että murtaisimme leipää.
Leipää on vähän, mutta tulin.
- Kerroit fiksusti tapaamispaikasta. - Missä olet ollut?
Olen tehnyt tärkeää työtä -
amerikkalaisille ja briteille, jotka vapauttavat meidät.
Valitettavasti kiinnitin saksalaisten huomion.
Jos tulisin kotiin, joutuisit vakavaan vaaraan.
Lähetätkö yhä ohjelmaa?
Tietenkin. Luen isän antamaa kirjaa.
Hyvä. Määrittämiäni sivujako?
Kyllä, lukua 16.
Taidat jo tietää, ettet lue vain Jules Verneä.
Lähetät koodiviestejä, jotka auttavat voittamaan sodan.
Hyppää nyt 20. lukuun.
Lue vain ensimmäinen sivu ja sitten 21. luvun toinen sivu.
20., sitten 21., ensimmäinen ja toinen.
Sinun on paras kiirehtiä kotiin.
Hän on oikeassa. Täällä ei ole turvallista.
Saksalainen upseeri tarjoaa ruokaa ja rahaa -
vastineeksi tiedoista -
sinusta, Marie.
- Minustako? - Minkä vuoksi?
En tiedä. Kukaan ei tiedä.
Toistaiseksi kukaan ei ole puhunut.
Kun pääset kotiin, lukitse kaikki ovet.
- Teen sen. - Illalla on lisää pommituksia.
Mitä teet, sotilas?
Ryöstelijät ammutaan.
Korpraali Werner Pfennig.
Olen Wehrmachtin radiotiedusteluyksiköstä.
Yksikköni lähetettiin Saint-Maloon paikantamaan laittomia lähetyksiä.
Eilen vastaanottimeni vioittui. Tarvitsen johtoa työni jatkamiseen.
Olet hyvin heikko.
Oletko nähnyt tätä?
Viime yönä amerikkalaiset pudottivat lehtisiä,
joissa käsketään lähtemään.
Vai niin.
Kerro yksiköllesi, ettei kukaan lähde eikä saa lähteä.
Pysymme täällä viimeiseen mieheen.
Kaikki yksikössäni ovat kuolleet.
Olen viimeinen mies.
Missä majoitut?
Hôtel des Abeillesissa -
Place de Concordilla.
Työsi on tärkeää.
Teen parhaani auttaakseni.
Muistakaa, pojat ja tytöt, että Werner rakensi tämän radion itse -
muiden pois heittämistä asioista.
Usein ihmiset heittävät pois heille tarpeettomia asioita,
jotka ovat muille kallisarvoisia.
Werner ja te kaikki olette kallisarvoisia minulle.
VIKTORIASTRASSEN ORPOKOTI ESSEN, SAKSA - 1934
Kukaan ei opettanut häntä.
Werner on sekoitus neroutta, sinnikkyyttä ja tietoa kirjoista.
Jos se toimii, se on pieni ihme.
Onko se valmis?
Toivon niin, Frau Elena.
Laita se päälle.
Itse asiassa hehkuva valo, jota hiilen polttaminen tuottaa...
Tytöt eivät saa tulla.
Hys. Olen siskosi. Mitä olet löytänyt?
Olen löytänyt koko maailman, Jutta.
Wien 65. Dresden 88. Lontoo 100.
Mutta myöhään illalla kuulen tämän Ranskasta.
Lyhytaalto 1310.
Kaikista mahtavin professori.
Hän sanoo mitä mahtavimpia asioita.
Ihmisaivot on lukittu täyteen pimeyteen.
Se on kiellettyä.
Jos kuuntelet, opit.
Aivot kelluvat kirkkaassa nesteessä kallon sisällä, eivät ikinä valossa.
Silti siinä pimeydessä aivojen rakentama maailma on täynnä valoa.
Se on kukkuroillaan väriä ja liikettä.
Se on ehkä maailman monimutkaisin esine,
yksi märkä kilo, jonka sisällä maailmankaikkeus pyörii.
Miten siis, lapset, ilman valoa elävät aivot -
rakentavat meille maailman täynnä valoa?
On hyvin myöhä, Marie.
Hän lähettää ohjelmaa vain myöhään.
Kuka?
Professori, joka selittää pimeyden ja valon.
Se on kiehtovaa, mutta on myöhä ja sinulla on koulua huomenna.
- On siis aika levätä hieman. - Hyvä on.
Öitä, kultaseni.
Hän sanoo, että tärkein valo on se, jota ei voi nähdä.
Mitä se tarkoittaa?
Jos et olisi keskeyttänyt, olisin saanut tietää.
Jos hän selittää sen sinulle,
ehkä voit selittää sen minulle aamulla.
Vielä 10 minuuttia.
...voimme nähdä kymmenen triljoonasosaa maailmankaikkeuden valosta.
Ja jopa täysin pimeässä mielessä on yhä valoa.
Professori, mielessäni on yhä valoa.
Hyvät naiset ja herrat,
ennen kuin aloitan lähetykseni tänään, minulla on jotain sanottavaa.
Jotain omasta sydämestäni.
Monta vuotta sitten -
suuri professori kertoi viisaita sanoja -
lapsille tällä taajuudella.
Hän puhui lapsille ympäri Eurooppaa.
Ja kun hän puhui, hän soitti aina tiettyä musiikkia.
Se oli tämä.
Tänä typerän pimeyden aikana,
tänä aikana, jolloin naurettavat vanhat miehet valloittavat kaupunkeja -
ja varastavat kokonaisia kaupunkeja, kuten lapset varastavat leluja,
ajattelin yrittää muistaa joitakin professorin sanomia asioita -
ja kertoa ne.
Koska hän puhui aina valosta.
En puhu yhtä hyvin kuin professori, mutta yritän silti.
Hän sanoi, että valo, joka syntyy, kun polttaa kivihiiltä,
puuhiiltä tai turvetta...
Hän sanoi, että hiilenpalasessa näkyvä valo -
on itse asiassa auringonvaloa.
Asian ydin on, että valo säilyy ikuisesti.
Miljardi vuotta hiilenpalan sisällä.
Mutta pimeys, professorin mukaan,
ei kestä edes yhtä sekuntia,
kun valo sytytetään.
Siinä on kaikki, mitä halusin sanoa.
Jules Vernen Sukelluslaivalla maapallon ympäri.
Korpraali Pfennig!
Tule tänne ylös!
Liikettä!
Miksi piilottelet siellä?
Se on aivan kelpo pommisuoja.
Vastedes työskentelet täällä ylhäällä. Valossa.
Missä näemme sinut.
Käskystä.
Nyt on vahvistettu, ettei Saint-Malon viimeöinen pommitus -
ollut satunnaista.
Se oli kohdistettu isku.
He iskevät asemiimme suurella tarkkuudella.
Joku antaa heille tietoa.
Oletko havainnut radiolähetyksiä kaupunginmuurien sisältä?
En.
Jopa harmittomalta vaikuttava viesti voi sisältää koodattua tietoa.
Kyllä. Minut on koulutettu murtamaan koodeja.
Olin luokkani paras -
Berliinin kansallisessa poliittisessa koulutusinstituutissa.
Ja Berliinin instituutti on Saksan paras.
Kyllä. Kersantti Schmidt oli myös Berliinin instituutissa.
Luokkansa paras vuonna 1942. Eikö totta?
Schmidt saapui juuri Pariisista.
Sanoit yksikkösi tuhoutuneen.
Schmidt on vastedes seuranasi ja auttaa sinua työssäsi.
Radiolähettimien hallussapidosta -
Saint-Malon muurien sisällä saa nyt kuolemanrangaistuksen.
Selvä, sir.
Ja nyt et joudu turvautumaan satunnaisiin johdonpalasiin.
Niin, sir. Kiitos, sir.
Heil Hitler.
Haluatko drinkin?
Haluatko voittaa sodan vai et?
Kuulit, mitä kapteeni sanoi.
Meidän pitää löytää sijaintimme vuotava henkilö.
Pfennig, olen korkea-arvoisempi, eikä palveluksessa saa juoda.
Kuuletko?
Kerro ajastasi instituutissa.
Valmistaudut onnellisempiin aikoihin.
Ammattini oli kerran leikata ja asetella kukkia.
Toivottavasti on vielä joskus.
Toistaiseksi työni on vastaanottaa kaikki kansallisuudet ja kulttuurit.
Kymmenen frangia.
Ei. Se ei ole vierailuni tarkoitus.
Minua ei enää kiinnosta seksi.
Otan vakavaa lääkitystä hyvin vakavaan vaivaan.
Totta puhuen libidoni menetettyäni -
on tuntunut kuin olisin päässyt eroon mielipuolesta.
Istu.
Ole hyvä ja istu.
Olet ehkä kuullut huhuja tietystä saksalaisesta upseerista,
joka etsii Saint-Malosta tiettyä tyttöä.
Mutta nyt, kun sodan lopputulos on epävarma,
minun on vaikea saada ihmisiltä tietoa.
Ihmisistä lopputulos ei ole epävarma.
Amerikkalaiset pudottavat lisää pommeja tunnin sisällä.
Tyttöä suojellaan niin hanakasti,
että alan vaistota hänen perheensä osallistuneen vastarintaliikkeeseen.
Hänen isänsä ja Etienne-niminen setä.
Jonkinlainen vakooja.
Minä herään, teen töitä ja nukun.
Vastarintaliikettä pelätään nyt minua enemmän.
Minulle ei siis kerrota mitään.
Siksi päätin kysellä henkilöltä,
jonka suoraviivaisia liiketoimia -
eivät moraaliset seikat häiritse.
Tytön nimi on Marie-Laure LeBlanc.
Hän on sokea. Tarvitsen hänen osoitteensa.
En ole parhaassa kunnossa tähän tehtävään.
En suosittele viinin ja morfiinin sekoittamista.
Mutta minulla on kiire.
Minulla on vielä yksi asia isälleni.
Isä, kuvittelen sinut jossain vain ääneni seuranasi.
En voi jättää sinua yksin.
Lupasin puhuvani sinulle aina.
Ja teen sen.
Puhun sinulle ja annan sinulle syyn toivoon.
Löytyykö mitään?
Ei.
Minun vuoroni. Mene nukkumaan.
En ole ikinä nukkunut paljoa. Voin ottaa vuorosi, jos haluat.
On vuoroni.
En välitä, nukutko vai et.
Hitto. Ei ihme, ettet kuule mitään. Virtajohto irtosi. Jessus.
Tiedätkö mitä? Tein sen tarkoituksella -
nähdäkseni, tiedätkö mitään vastaanottimista.
Mitä tarkoitat?
En muista sinua kansallisesta instituutista.
Sanoit upseerille valmistuneesi vuonna -42.
Muistan vuoden -42 luokan parhaan, etkä se ollut sinä.
En siis ollut luokkani paras.
En muista sinua lainkaan.
Kauanko kestit?
Kansallinen instituutti on eliittikoulu. 63 prosenttia jättää sen kesken.
Olen jyvällä sinusta, Schmidt.
Kuulut niihin 63: een.
Kaikki tämä kaaos ja palaneet paperit.
Monet hylätyistä kertovat, mitä upseerit haluavat kuulla.
Katso minua, herra 63.
Olisin joutunut itään.
Olin hyytynyt,
hakattu ja puolikuollut siinä helvetin koulussa.
Ja ansaitsin kannukseni.
Pidän yhä yhteyttä komendanttiin.
Yksikin sana häneltä,
niin lähdet itään.
Nyt sinä ja minä -
juomme lasin snapsia Führerin kunniaksi.
Sitten istumme alas yhdenvertaisina.
Minä en juo.
Juotpas.
Führerille.
Ja totuudelle.
Kiitos, kun kuuntelitte.
Illan lähetys loppuu tähän.
Juhlivatko ihmiset juomalla tuota? Jessus.
Kauanko kestit oikeasti instituutissa?
Kaksi viikkoa.
Kaksi villisianmetsästystä.
Olin villisika molemmilla kerroilla.
Sanoit tuntevasi komendantti Bastianin.
Muistan hänen sääntönsä.
Esteradalla viimeiseksi jäänyt -
sai 10 sekunnin etumatkan.
Se ei riittänyt minulle.
Jäin kiinni joka kerta.
Joko kuolee kuin leijona tai kaatuu kuin lasi maitoa.
Eikö instituutissa opetettu niin?
Isäni ei ole puhunut minulle instituutin jätettyäni.
Olen lasi kaatunutta maitoa.
Mutten ole idiootti.
Minulla on salaisuus.
Sinulla on salaisuus.
Kun käynnistin radion, joku lähetti ohjelmaa.
Kuka?
Vastaanottimessa luki lyhytaalto 1310.
Mikä se on?
Olen kuunnellut pienestä pitäen sitä taajuutta.
Sillä puhui professori, joka kertoi faktoja.
Kaikki muut kertoivat mielipiteitä.
Hän sanoi: "Avaa silmäsi ja katso,
mitä näet ennen kuin ne sulkeutuvat pysyvästi."
Olen yrittänyt tehdä niin.
Mutta valtaosan näkemästäni haluaisin unohtaa.
Tultuani radistiksi -
olen löytänyt satoja taajuuksia ja lähetinvastaanottimia.
Olen nähnyt SS: n ampuvan...
Ampuvan Reichin vihollisia, jotka käyttivät niitä.
Niin.
Kuten minut koulutettiin.
Mutta kun olen yksin,
missä olenkin ollut,
kuuntelen lyhytaalto 1310: tä.
Se oli aina hiljaisena, kunnes tulin Saint-Maloon.
Kuulin tytön lukevan kirjaa.
Minkä tytön?
En tiedä.
Ehkä hän on professorin tytär.
Ehkä joku muu, joka kuunteli professoria kuten minä.
Joku sukupolvestamme, joka ajatteli,
että jos avaa taajuuden -
ja puhuu järjen ääntä -
ja lukee ihmisille, kuten professori teki,
ehkä tämän vanhan miehen järjetön sota voisi päättyä.
Kuka tyttö onkaan, hän on...
Hän on ihan hyvä.
Taajuus on hyvissä käsissä.
Eli -
tiedän salaisuutesi,
mutten voi luottaa sinuun.
En voi mennä itään.
Tämä on sotaa.
Yksi ruumis lisättynä 50 miljoonaan.
- Olen pahoillani... - Jäljitätkö tytön?
Teen velvollisuuteni.
Kuten he sanoivat:
"Joko kuolee kuin leijona tai kaatuu kuin lasi maitoa."
Ole kiltti. Armahda minut.
Armahdan lyhytaalto 1310: n.
Ole kiltti...
Iltaa, Marie.
En saanut osoitettasi.
Joku kertoi, että kävit täällä isäsi kanssa.
Näytät nälkäiseltä.
Mutta toisaalta kaikki ovat kai nälkäisiä Saint-Malossa juuri nyt.
Olen pahoillani, minun pitää lähteä. Setäni odottaa.
Ole kiltti!
Kuka sinä olet?
En halua satuttaa sinua.
Jos annat, mitä haluan.
Mitä haluat?
Tämä sota, tämä hulluus, kaikki nämä elämät -
ovat merkityksettömiä.
Haluan vain elää.
Uskon, että voit auttaa minua.
Miten voin auttaa?
Isäsi työskenteli pariisilaisessa museossa.
Hän piti huolta monista jalokivistä.
Siellä oli yksi erityinen kivi.
Näkökyky on ihana asia.
Näen, että tiedät kiven, jota tarkoitan.
Sen nimi on Liekkimeri.
Legendan mukaan se voi parantaa kaikki taudit.
Ja sen omistaja elää ikuisesti.
Isäni kertoi legendasta minulle.
Mutta se on satua. Vain hölmöt uskovat siihen.
No,
tämä hölmö ottaa armeijan Walther PPK: n kotelostaan.
Osoitan nyt aseella päätäsi.
Sinä ja isäsi pakenitte Pariisista, kun sota alkoi.
Hän otti monia jalokiviä pitääkseen ne poissa natsien käsistä.
En ole kiinnostunut timanteista tai safiireista.
Minua kiinnostaa vain Liekkimeri,
jonka hän tietääkseni jätti haltuusi.
Marie-Laure, haluan, että kerrot, missä se on.
Kymmenen sekuntia aikaa.
- Minä en... - Kymmenen,
yhdeksän,
kahdeksan,
seitsemän...
Puhu, Marie!
Isäni vain kertoi kivestä.
- Kuusi... - Luulitko sen olevan täällä?
- Viisi... - En tiedä, missä se on. En tiedä!
Neljä...
Kaikista tärkein valo...
- Kolme... - En tiedä, missä se on!
- Kaksi... - En tiedä!
...on valo, jota emme voi nähdä.
Tekstitys: Jari Vikström