ST. MALO NAZIBESAT FRANKRIG - AUGUST 1944
DET AMERIKANSKE LUFTVÅBEN 565. BOMBEESKADRILLE
Far? Onkel Etienne?
Kan I høre mig, så kom hjem.
Bomberne falder nu.
Amerikanerne er vist endelig kommet for at befri os.
Onkel Etienne, ikke blot er jeg alene her,
men jeg er også bekymret for dig.
Du sagde, at du var væk i en time, men der er gået dage.
Hvis du gemmer dig for de tyske soldater, så brug bomberne til at komme hjem.
Og far...
...du sagde, du var væk i seks dage...
Der er gået mere end et år.
Men hvor end i verden I er...
...hvis I kan høre mig...
Jeg elsker jer.
Og lytter man til min udsendelse for fornøjelsens skyld,
fortsætter jeg oplæsningen
af En verdensomsejling under havet af Jules Verne.
Det var en fødselsdagsgave fra min far,
da vi var i Paris og levede i fred.
"Havets dybder er ukendte for os.
Lodskud når dem ikke.
Hvad, der foregår i disse afsides dybder,
hvad, der lever eller kan leve 19-24 kilometer
under havets overflade, ved vi ikke."
"I det tilfælde vil jeg indrømme..."
HOTEL DES ABEILLES
TYSK HOVEDKVARTER FOR RADIOOVERVÅGNING
"Enten kender vi alle arter, som befolker vores planet,
eller også gør vi ikke.
Hvis vi slet ikke kender dem,
hvis naturen stadig har hemmeligheder i dybderne for os,
føles det trygt at argumentere for eksistensen af fisk
eller andre arter hvaler.
Hvis vi på den anden side kender alle levende arter,
må vi nødvendigvis søge efter det pågældende dyr
blandt havvæsner, der allerede er klassificeret.
Og hvis vi ikke kender dem alle, hvis naturen stadig har hemmeligheder,
bør vi antage, at der er alle mulige monstre
derude i mørket og i dybderne."
Werner.
En sidste drink, inden vi dør?
Det er cognac.
Ældre end os begge.
Ældre end vi nogensinde bliver.
Ingen af os vil se Tyskland igen.
Drik ud.
Vi skal dø, Werner,
og du lytter til den pokkers radio.
- Hvad lytter du egentlig til? - Jeg...
...lytter til en pige, der læser op.
Og når der falder en bombe udenfor, hører jeg det i radioen.
Det betyder, at pigen er her.
Hun er her i Saint-Malo.
Før de gav mig den her uniform,
lyttede jeg til en fransk radiostation.
Hvad gjorde du?
Jeg brød der Führers regler.
Jeg har lyttet til en bestemt stemme, siden jeg var dreng.
Han var professor.
Jeg lærte fransk.
Og jeg lærte en masse sande ting om verden.
At lytte til udenlandsk radio straffes med døden.
Og hvad så?
Om lidt er vi alligevel døde.
Radiostationen, der lærte mig fransk, var på kortbølgefrekvens 13,10.
Siden vi forlod Ukraine, har jeg stillet ind på den frekvens.
Og nu...
Og nu, hvor det er for sent,
hører jeg en pige læse op.
Og jeg vil aldrig vide, hvem det er.
Farvel, min ven.
Farvel.
Bekræftet angreb på tysk udbombet hus.
Levering af forsendelse.
Det er slut på aftenens udsendelse.
Transmissionen kan få mig dræbt, men jeg tier ikke.
Far, onkel Etienne,
jeg beder til, at I er i sikkerhed, og at vi i morgen
bryder brødet, som vi engang gjorde.
Og alle andre...
...håber jeg stiller ind igen i morgen.
Hvis der er en morgendag.
BOMBNING GENOPTAGES I MORGEN VED MIDNAT. ØJEBLIKKELIG AFGANG.
BASERET PÅ ROMANEN AF ANTHONY DOERR
ALT DET LYS VI IKKE SER
Kom.
Fortæl, hvad amerikanerne siger.
Læs det højt.
De er tilbage i morgen ved midnat.
Alle må forlade huset.
Bravo. Så det var det. Begyndelsen på afslutningen.
De beder os om at tage afsted, men I har lukket byens porte.
I svin har lukket portene, så vi ikke kan rejse.
Bebrejd ikke mig.
Jeg er her ikke for at udkæmpe krigen. Jeg er guldsmed.
Mit job er at spore og identificere de smukkeste juveler i Europa
og udlevere dem til der Führer.
Da næsten alle andre guldsmede i Tyskland er jøder,
og da das Reich i sin uendelige visdom har besluttet
at gasse, skyde, hænge og udsulte alle jøder i Europa...
...er jeg den eneste i min profession, der stadig er på fri fod.
I forsøg på at udføre min mission
er jeg her i denne skæbnesvangre by...
...for at finde en, som jeg tror...
...har noget, jeg vil have.
En pige.
En blind pige, som, jeg ved, er i Saint-Malo.
Som, jeg ved, er i Saint-Malo.
Da jeg ankom, sagde jeg,
at jeg gav dig tiden, det tager mig
at spise et dusin østers og drikke en flaske vin.
Nu er vinen væk, og østersene er spist.
Du har ti sekunder til at give mig adressen på Marie-Laure LeBlanc.
Den blinde pige,
som hele byen må kende,
men ingen kan huske.
Jeg har sagt det.
Jeg aner ikke, hvad du taler om.
Ti...
...ni...
...otte...
...syv...
- ...seks... - Gå ad helvede til.
Vær ikke latterlig, min ven.
Det er indlysende, at vi allerede er i helvede.
Fem...
...fire...
...tre, to, en.
Jeg finder hende uden din hjælp.
Far, hvor er du?
Jeg lytter.
Godt. Så kom ned her.
- Hvor jeg friede. - Er det vores hus?
Nej, vores hus er... Lidt længere herovre.
Vi afledes ikke af de smarte steder.
PARIS, FRANKRIG APRIL 1934 - TI ÅR TIDLIGERE
Vi tager det, der er lige ved hånden.
Ved hånden. Jeg lavede en joke.
For at kalde det en joke skal det være sjovt.
Du havde så travlt med at gøre nar af far, at du faldt i springvandet.
Kom her. Vi begynder forfra.
Så husk, at det er os. Det er her, det er hjemme.
Godt, bevæg dig mod venstre,
så højre, ja, stop for trafikken.
Så krydser du over og fortsætter, til du når parken.
Hvilken park?
Parken, hvor jeg friede til mor.
Fortæl historien.
Jeg har fortalt den så tit.
Fortæl den igen.
Du stopper altid, efter mor siger ja, så bliver du tavs.
Marie, vi er på tur og har forladt parken.
Lad os se, om du kan gøre det alene.
Du er helt alene i Paris med en meget vigtig besked til far.
Find mig. Hvad gør du?
Først går jeg til højre og fortsætter.
Nej, det er forkert.
Jeg går til venstre, og så fortsætter jeg.
Stop ved fodgængerfeltet.
Nemlig. Og hvad gør du så? Du fortsætter...
Og fortsætter...
Og fortsætter.
Stopper det snart?
Ja. Så hvad gør vi nu?
Vi køber en pandekage til min fødselsdag?
Ja. Og ikke kun en pandekage,
en med chokolade og flødeskum, og så går vi...
Til museet.
Og fortsætter til museet.
Bravo.
Når vi når frem, får du på din fødselsdag lov til at udforske
alle vidunderne, som det rummer.
- Lyder det godt? - Ja.
Du har ændret noget, siden vi kom sidst.
Hvordan ved du det?
Det første rum lugter altid af sand. Nu lugter det af...
Fjer, næb og kløer. Det er fyldt med fugle.
Levende fugle?
Nej. Udstoppede. De har været døde længe.
Men da jeg vidste, du kom på besøg,
ville jeg bringe dem tilbage til livet ... med det her.
Far, de er i live.
Næsten. Deres sange er i live.
Alt har en stemme, man skal bare lytte.
Lyt.
Og nu efter en fest for dine ører,
en fryd for dine hænder.
Du har mærket den her før, kan du huske, hvad det er?
Jeg troede ikke, jeg var i skole.
Alt er skole.
- Ikke for dig. - Især for mig.
Smaragd?
Bravo.
Forstår du, verden er stadig til,
om man kan se den eller ej.
Dine fingre er dine øjne.
Du har ti fingre, og de fleste mennesker har kun to øjne,
så du er fem gange bedre stillet, for fem gange to er...
Ti.
- Ja! - Er der diamanter?
Ja.
Den føles smuk.
Du er smuk.
Tillykke, Marie.
Er det den mest værdifulde ting på hele museet?
Nej.
Der er en sten, der er mere værd end alle de andre tilsammen.
Den hedder Flammehavet.
Henter du den?
Det er ikke tilladt.
Hvorfor ikke?
Fordi den har sin egen boks.
Og i øvrigt er det allerede frokosttid,
og det ved du, hvad betyder.
En lille kage.
Masser af kage.
Og dig.
Hvorfor må jeg ikke røre Flammehavet?
Hvor vil du gerne spise?
Hvorfor? Jeg spiser ikke, før du siger det.
Du er kompromisløs, hvad? Okay.
Det er en absurd legende.
Legenden siger, at stenen, de kalder Flammehavet, er forbandet.
Sådan.
Der er mere. Jeg kan høre, du skjuler det.
Fortæl.
Legenden stammer fra en tid, hvor folk troede på ting, der ikke passede.
Den siger, at den, der rører stenen, også bliver forbandet.
Hvad er forbandelsen?
Hvis man rører stenen,
vil dem, man elsker, rammes af ulykke.
Men ejer man stenen, vil man aldrig dø.
Så du kan straks se,
at ud fra de to fysisk umulige faktorer
er legenden noget vrøvl.
Har du nogensinde rørt Flammehavet?
Kom nu, lad os spise.
Brød.
Ledning.
Hey.
Hvorfor åbner I ikke portene, så vi kan rejse?
Der er ingen mad.
Vi skal alle dø med jer, nazisvin!
Hallo?
Her er ingen brød i dag.
Der er ingen brød i dag.
Marie...
Jeg vidste ikke, om jeg så dig igen.
Monsieur Caron, jeg er så sulten. Har du intet brød tilbage?
Behold dine penge.
Jeg har kun en gammel stump.
- Værsgo. - Tak.
Og jeg har også en, der hørte din besked i radioen i går.
Marie.
Onkel Etienne.
Du kom.
Jeg hørte, du bad til, at vi brød brødet sammen.
Uden brød, men jeg er her.
- Klogt hint om mødestedet. - Hvor har du været?
Jeg har arbejdet. Jeg har hjulpet
amerikanerne og briterne, som er kommet for at befri os.
Men jeg er bange for, at tyskerne så mig,
og var jeg kommet hjem, havde jeg udsat dig for fare.
Du transmitterer stadig?
Selvfølgelig. Bogen, som far gav mig.
Siderne, som du skulle læse.
Ja. Kapitel 16.
Du ved nok nu, at du ikke læser Jules Verne.
Du sender beskeder i kode, der vil hjælpe med at vinde krigen.
Nu vil jeg have, du går til kapitel 20.
Læs blot den første side, så kapitel 21, læs kun side to.
Tyve og så 21, første og anden side.
Du må hellere komme hurtigt hjem.
Han har ret. Det er ikke sikkert herude.
En tysk officer i byen tilbyder mad og penge
for oplysninger...
...om dig, Marie.
- Mig? - Hvad vil han vide om hende?
Det ved jeg ikke. Det gør ingen.
Men indtil videre har ingen talt.
Når du kommer hjem, låser du alle dørene.
- Ja. - Der er flere bombeangreb i aften.
Hvad laver du, soldat?
Røvere bliver skudt.
Korporal Werner Pfennig.
Jeg er på Wehrsmachts radioovervågningsteam.
Vi er i Saint-Malo for at lokalisere illegale radiotransmissioner.
I går blev min sender beskadiget. Jeg har brug for ledning til mit arbejde.
Du er meget svag.
Har du set det her?
I går kastede amerikanerne flyveblade på fransk,
der bad folk om at forlade Saint-Malo.
Javel.
Sig til din enhed, at ingen får lov til at tage afsted.
Vi bliver i Saint-Malo til sidste mand.
Alle er døde i min enhed.
Jeg er den sidste mand.
Hvor er du indkvarteret?
Hotel des Abeilles,
place de Concorde.
Dit arbejde er vigtigt.
Jeg vil hjælpe dig.
Husk, drenge og piger, Werner byggede selv radioen
af dimser, som folk havde smidt væk.
Ofte kasserer folk ting, som for dem er uden nytte,
men for andre er værdifulde.
Som Werner og I alle er værdifulde for mig.
VIKTORIASTRASSE BØRNEHJEM ESSEN, TYSKLAND - 1934
Ingen har lært ham det.
Werner er en blanding af geni, vedholdenhed og uddrag fra bøger.
Virker den, er det et lille mirakel.
Er den klar, Werner?
Det håber jeg, Frau Elena.
Så tænd.
Faktisk kommer det milde skær fra afbrænding af lidt kul...
Der er ikke adgang for piger.
Jeg er din søster. Hvad har du fundet?
Jeg har fundet hele verden, Jutta.
Wien 65. Dresden 88. London 100.
Men sent om aftenen får jeg det her fra Frankrig.
Kortbølgefrekvens 13,10.
Den mest fantastiske professor.
Han siger de mest fantastiske ting.
Menneskehjernen er fastlåst i totalt mørke.
Det er forbudt.
Lytter du, lærer du.
Din hjerne flyder i klar væske i hjerneskallen, aldrig i lyset.
Og dog konstruerer hjernen i sit mørke en verden af lys.
Den er fuld af farve og bevægelse.
Hvad, der måske er det mest komplekse objekt i tilværelsen,
vejer et kilo, hvori universet drejer rundt.
Så, børn, hvordan kan hjernen, som lever uden en gnist af lys,
opbygge en verden fuld af lys?
Det er meget sent, Marie.
Han sender kun sent.
Hvem?
Professoren, som forklarer mørke og lys.
Det er fascinerende, men det er sent, og du skal i skole i morgen.
- Det er tid til at sove. - Okay.
Godnat, skat.
Han siger, at det vigtigste lys er det, vi ikke ser.
Hvad betyder det?
Havde du ikke afbrudt mig, ville jeg have fundet ud af det.
Forklarer han det,
kan du måske fortælle mig det i morgen.
Ti minutter til.
...ti billiontedele af alt lys i universet er synligt for det blotte øje.
Og selv i fuldkommen mørke er der stadig lys i dit sind.
Professor, der er stadig lys i mit sind.
Mine damer og herrer,
før jeg begynder min udsendelse i dag, har jeg noget at sige.
Noget, der kommer fra mit eget hjerte.
For mange år siden
tilbød en stor professor sine vise ord
til børn på selvsamme frekvens.
Han talte til børn over hele Europa.
Og når han talte, spillede han altid et særligt stykke musik.
Det var det her.
I denne tid med idiotisk mørke,
i denne tid med latterlige gamle mænd, der invaderer byer,
stjæler hele byer, som tyranniske børn stjæler legetøj,
vil jeg prøve at huske nogle af de ting, som professoren sagde,
og dele dem.
For han talte altid om lys.
Jeg taler ikke så godt, som professoren gjorde, men jeg vil prøve.
Han sagde, at lyset, der kommer, når man brænder kul,
trækul eller tørv...
Han sagde, at lyset, man får fra et stykke kul,
faktisk er sollys.
Pointen er, at lys varer for evigt.
I en milliard år i et stykke kul.
Men mørke, sagde professoren...
...mørke varer ikke engang et sekund,
når man tænder lyset.
Jeg ville ikke sige andet.
En verdensomsejling under havet af Jules Verne.
Korporal Pfennig!
Kom herop!
Fart på!
Hvorfor gemmer du dig hernede?
Det er et udmærket beskyttelsesrum.
Fra nu af arbejder du heroppe. I lyset.
Hvor jeg kan se dig.
Javel.
Det er nu bekræftet, at bombningen i går af Saint-Malo...
...ikke var tilfældig.
Den var målrettet.
De rammer vores poster med stor nøjagtighed.
Nogen giver dem oplysninger.
Har du sporet radiotransmissioner inden for bymurene?
Nej.
Selv tilsyneladende harmløse beskeder kan indeholde kodede oplysninger.
Ja. Jeg er også uddannet i dechifrering.
Jeg var den bedste
på det nationalpolitiske uddannelsesinstitut i Berlin.
Og instituttet i Berlin er det bedste i Tyskland.
Ja. Sergent Schmidt gik også på instituttet i Berlin.
Det bedste på sin årgang i 1942.
Schmidt er lige kommet fra Paris.
Du sagde, din enhed var væk.
Schmidt vil fra nu af ledsage dig og hjælpe dig i dit arbejde.
Besiddelse af radioudstyr
inden for bymurene i Saint-Malo vil blive straffet med døden.
Javel.
Og fra nu af er du ikke afhængig af tilfældige ledninger.
Javel. Tak.
Heil Hitler.
Vil du have en drink?
Vil du vinde krigen eller ej?
Du hørte kaptajnen.
Vi må finde den, der udsender vores koordinater.
Pfennig, jeg er den ledende officer. Du må ikke drikke i tjenesten.
Hører du mig?
Fortæl mig om din tid på instituttet.
Forbereder du dig på bedre tider?
Engang var mit arbejde at tilsnitte og arrangere blomster.
Det håber jeg, at det bliver igen.
Men nu handler det om at byde alle nationaliteter og kulturer velkomne.
Det bliver ti franc.
Nej. Det er ikke formålet med mit besøg.
Jeg er ikke længere interesseret i sex.
Jeg tager betydelig medicin mod en alvorlig lidelse.
Faktisk har mit tab af libido
været som at blive sluppet fri af en galning.
Sid ned.
Vær sød at sætte dig ned.
Du må have hørt rygter i byen om en bestemt tysk officer,
som er i Saint-Malo for at finde en bestemt pige.
Men nu da udfaldet af krigen er tvivlsomt,
har jeg problemer med at få folk til at give mig oplysninger.
Folk mener ikke, at udfaldet er tvivlsomt.
Amerikanerne vil lade flere bomber falde inden for en time.
Måden, folk beskytter pigen på,
får mig til at tro, at hendes familie var involveret i modstandsbevægelsen.
Hendes far, en onkel ved navn Etienne.
En slags spion...
Jeg vågner, jeg arbejder, jeg sover.
Folk er mere bange for modstandsbevægelsen end for mig nu.
Så de fortæller mig ingenting.
Derfor har jeg besluttet at forhøre mig hos nogen,
for hvem finansielle transaktioner
ikke er rodet sammen med moralske overvejelser.
Pigen hedder Marie-Laure LeBlanc.
Hun er blind. Jeg har brug for hendes adresse.
Jeg er ikke i den bedste form til denne opgave.
Jeg fraråder at blande Beaujolais med morfin.
Men jeg har travlt.
Jeg har en ting til at sige til min far.
Far, jeg forestiller mig dig et sted, hvor du kun har min stemme som selskab.
Jeg kan ikke lade dig være alene.
Jeg har lovet, at jeg altid vil tale til dig.
Og det holder jeg.
Jeg vil tale til dig og give dig grund til at håbe.
Har du noget?
Nej.
Det er min tur. Se at få sovet lidt.
Jeg sover ikke meget. Jeg kan tage din vagt, hvis du vil.
Det er min tur.
Jeg er ligeglad med, om du sover eller ej.
Selvfølgelig kan du ikke høre noget, ledningen sidder løst. Jøsses.
Ved du hvad? Jeg gjorde det for at tjekke dig.
For at se, om du overhovedet ved noget om radiosendere.
Hvad taler du om?
Jeg kan ikke huske dig fra nationalinstituttet.
Du fortalte officeren, du var årgang 1942.
Du var ikke den bedste elev i 1942.
Jeg var ikke den bedste elev det år.
Jeg kan slet ikke huske dig.
Hvor længe holdt du?
Nationalinstituttet er en eliteskole. 63 % består ikke.
Jeg har min egen idé om dig, Schmidt.
Du er en af de 63.
Alt det her kaos, de afbrændte papirer...
Mange kasserede siger alt muligt, officerer gerne vil høre.
Se på mig, hr. Treogtres.
Det var en løgn eller østfronten.
Jeg var stivfrossen...
...jeg blev banket, løb mig halvt ihjel på den skole.
Jeg fortjente min anbefaling.
Jeg korresponderer stadig med kommandanten.
Så et ord fra ham...
...og mod øst vil du komme.
Nu vil du og jeg
tage os en snaps og skåle for der Führer.
Og så sætter vi os ned som ligemænd.
Jeg drikker ikke.
Jo, du gør.
Skål for der Führer.
Og sandheden.
Tak, fordi I lyttede.
Det er slut på aftenens udsendelse.
Drikker folk det for at feste? Jøsses.
Hvor længe holdt du på instituttet?
To uger.
To vildsvinejagter.
Jeg var vildsvinet begge gange.
Du kender kommandant Bastian?
Jeg kan huske hans regler.
Den, der bliver sidst på kamptræningsbanen,
får et forspring på ti sekunder.
Ti sekunder var ikke nok for mig.
Jeg blev fanget begge gange.
Man dør enten som en løve, eller man vælter som spildt mælk.
Lærte de os ikke det på instituttet?
Min far har ikke talt til mig, siden jeg blev sendt bort.
Jeg er spildt mælk.
Men jeg er ikke idiot.
Jeg har en hemmelighed.
Du har en hemmelighed.
Da jeg tændte radioen, var der nogen, der talte.
Hvem?
På senderen stod der kortbølgefrekvens 13,10.
Hvad er det?
Det er en frekvens, jeg har lyttet til, siden jeg var barn.
Der var en professor. Han fortalte os fakta.
Fakta, hvor alle andre gav os holdninger.
Han sagde: "Åbn øjnene og se,
hvad du kan med dem, før de lukker sig for evigt."
Og det har jeg prøvet på.
Men det meste af det, jeg har set, vil jeg hellere glemme.
Jeg blev radiotelegrafist
og fandt hundredvis af frekvenser og lokaliserede senderne.
Jeg har set SS skyde...
Skyde fjender af das Reich, som modarbejdede dem.
Ja.
Som jeg var uddannet til.
Men når jeg er alene...
...hvor end jeg har været...
...lytter jeg til kortbølgefrekvens 13,10.
Den var tavs, indtil jeg kom til Saint-Malo.
Jeg hørte en pige læse op af en bog.
Hvilken pige?
Det ved jeg ikke.
Måske professorens datter.
Måske nogen, der plejede at lytte til ham, som mig.
Nogen fra vores generation, som mente,
at åbnede man for frekvensen
og talte om fornuft, sund sans
og litteratur, som professoren gjorde,
så ville denne sindssyge gammelmandskrig måske ende.
Hvem end hun er...
Hun er okay.
13,10 er i gode hænder.
Så...
Jeg har din hemmelighed,
men min er ikke sikker hos dig.
Jeg skal ikke til østfronten.
Det er krig.
Et lig føjet til 50 millioner.
- Beklager, Werner... - Vil du opspore pigen?
Jeg vil udføre min pligt.
Som de sagde...
"Du dør som en løve eller falder som spildt mælk."
Skån mig.
Jeg skåner kortbølgefrekvens 13,10.
Jeg beder dig...
Goddag, Marie.
Jeg kunne ikke få din adresse.
Nogen fortalte mig, at du og din far plejede at komme her.
Du ser sulten ud.
Men jeg formoder, at alle er sultne i Saint-Malo lige nu.
Jeg beklager, men jeg må gå. Min onkel venter...
Nej.
Hvem er du?
En, der ikke vil gøre dig fortræd.
Hvis du giver mig, hvad jeg ønsker.
Hvad vil du have?
Krigen, galskaben, alle disse liv
betyder intet for mig.
Jeg vil bare leve.
Og jeg tror, at du kan hjælpe mig.
Hvordan det?
Din far arbejdede på museet i Paris.
Han tog vare på mange ædelstene.
Der var specielt en sten.
Syn er en vidunderlig ting.
Jeg kan se, du ved, hvad jeg taler om.
Den hedder Flammehavet.
Legenden siger, at den helbreder enhver sygdom.
Og den, der ejer den, vil leve for evigt.
Min far fortalte mig legenden.
Men det er en fabel. Kun tåber tror på den.
Nå, men...
...denne tåbe tager en Walther PPK fra sit hylster.
Jeg sigter på dit hoved.
Du og din far flygtede fra Paris, da krigen brød ud.
Han tog mange juveler med sig for at beskytte dem mod nazister.
Jeg er ikke interesseret i diamanter og safirer.
Jeg er kun interesseret i Flammehavet,
som jeg tror, er i din besiddelse.
Marie-Laure... Du skal fortælle mig, hvor den er.
Du har ti sekunder.
- Jeg har ikke... - Ti...
...ni...
...otte...
...syv...
Tal, Marie!
Min far har fortalt mig om stenen.
- Seks... - Troede du, den var her?
- Fem... - Jeg ved ikke, hvor den er.
Fire...
Det vigtigste lys af alle...
- Tre... - Jeg ved ikke, hvor den er!
- To... - Jeg ved det ikke!
...er lyset, vi ikke ser.
Tekster af: Maria Kastberg