LEE SI-AN
CHUNG YOU-JIN
KIM MIN-SEOL
BAE JI-YEON
KIM HYE-JIN
KIM A-RIN
PARK HAE-LIN
KIM TE-HWAN
KOOK DONG-HO
JANG THEO
KIM JEONG-SU
YUK JUN-SEO
AN JONG-HOON
SZINGLIK POKLA
Milyen volt a második napod itt?
A második nap a Paradicsomban?
Alszol?
„Alszol?”
Ez nevetséges.
Komolyan?
Ne már!
Alszol?
Nem.
Milyen megnyugtató!
Hála az égnek!
Milyen volt a második napod itt?
A második nap a Paradicsomban?
Hogy kerültünk ide két nap egymás után?
Anyám!
Hogy kerültünk ide?
Mert nyertél, te lettél az első.
Ja, igen.
- Szerinted megérte? - Tessék?
Megérte?
Nekem nagy csalódás.
- Csalódás? - Nem sokat beszélgettünk.
Ugye?
Pedig olyan fontosnak tartottam a mai napot.
Igaz?
Nem is tudom.
Nem tudom,
hogy érzel…
hogy őszinte legyek.
Alig váltottunk pár szót.
Az jutott eszembe,
már nem is tetszem neked.
Ilyen gondolataim voltak.
De talán csak fáradt vagy.
Ez jutott eszembe…
végül is.
De akkor is
én próbálkoztam rendesen.
Oké.
De a te szempontodból nézve
fáradtnak tűntem.
- Igen. - És ez zavart téged?
- Ugye? - Igen.
Ma valahogy másik arcodat mutattad.
Értem.
Nem vagyok kifejezetten verbális alkat.
Nem szavakkal szoktam kifejezni magam.
A kemény csávók így mutatják ki az érzelmeiket?
Nem vágom.
Nem tudom megszokni az itteni ritmust.
Hogy lehet elvárni, hogy egy-két nap alatt nagy döntéseket hozzunk?
Nem azt kértem, hogy dönts.
Csak azt kérdeztem, hogy vagy.
Jól vagyok.
Akkor légy egy kicsit kedvesebb!
De én ilyen vagyok. Mit csináljak?
Próbálkozom.
Lehetnél gyengédebb.
Légy gyengéd hozzám!
Voltam egyszer is gyengéd?
Tegnap igen.
- Komolyan: - Ja.
Oké.
Megpróbálok.
Nem pacsival!
Nem pacsi kell.
- Nem ez kell. - Öleld meg!
Miért álltál Si-an mellé?
Miért ilyen a srác?
Így csinált.
Kyuhyun türelmes volt vele.
Most Si-an bűvkörébe került.
Mi értelme van egy pacsinak?
„Jól van, menjünk!¨
Ez tök nevetséges.
Nem pacsi kell!
Idegesítő vagy!
Nem hiszem, hogy erőltetni lehet
az ideális kapcsolatot.
Ezt gondolom.
A romantikusat pláne nem.
Értem.
De a kapcsolat lényege, hogy megtalálják a közös hangot.
Ez igaz.
Más-más a hátterünk.
Máshonnan jöttünk.
- Ugye? - Igen.
Csak azt mondom, hogy érdemes jobban próbálkozni.
Ha lehet, persze.
- Sok hasonlóság van bennünk. - Igen.
De ugyanennyi különbség is.
Megteszem a tőlem telhetőt.
Próbálok gyengédebb lenni.
Húzd össze!
Menjünk aludni?
Jó.
Menjünk!
Tetszett ez a beszélgetés.
Megértem mindkettőjüket.
Bár néha frusztráló volt, és nem tetszett minden,
de nagyon méltónak találtam ez a beszélgetést.
- Igen. - Természetes volt.
- Szép volt. - Igen.
Si-an elmondta,
hogy egy kapcsolat lényege, hogy mindkét ember erőfeszítéseket tesz.
Ez a helyes út.
Nem szabad arra gondolni, hogy megváltoztatod
a másik embert.
Nem lehet olyanná formálni, amilyet elképzelünk magunknak.
Az emberek nem nagyon változnak meg, nem lesznek mások.
- Ezt gondolom. - Ja.
És ez nehéz.
Nem először mondott ilyet.
- Igen. - Már mondta.
- Most elismételte. - igen.
Szerintem a következő van.
Bár nem illenek össze,
de vonzódnak egymáshoz.
- Ja. - Igen.
Jun-seo mondott valami vicceset:
„Voltam egyszer is gyengéd?”
Hát ez…
Nem illenek össze.
Ez állati, hogy ilyet mondott neki.
- „Nem vagyok az a szelíd alkat.” - Bizony.
Ő az a srác, aki pacsit ad ilyenkor.
Megmondom úgy, ahogy van,
nem állna jól Jun-seónak, ha kedveskedne, mint Jeong-su.
Si-an túl sokat képzel.
Tudja, hogy a fiú nem ilyen.
És ebbe a srácba habarodott bele.
Ez az, amikor az egyik változtatni akar.
- És a másik… - Igen.
„Ilyen vagyok.”
Mondják: „Ilyen voltál.”
Felhánytorgatják a múltat,
- és előhozakodnak dolgokkal. - Ja.
De Jun-seo azt mondja, én mindig ilyen voltam. Megváltoztam?
A kapcsolat kezdetén vannak bizonyos elvárások.
Igen.
NYOLCADIK NAP
Egy szobában vannak.
- Ott vannak együtt. - Nagy a csend.
Jön Min-seol.
És megint itt fog pampogni?
Min-seol?
Sziasztok!
Szia!
Jöttem hozzátok.
Döntöttél már?
Hogy én?
Én…
Igen?
Nyomulok tovább.
Jun-seóra?
Az király!
De…
Si-annal ment a Paradicsomba,
hogy megerősítse az érzéseit, nem?
A legjobb, ha rákérdezel, mikor visszajön.
Rá fogok kérdezni,
de izgulok egy kicsit.
Nem tudom, hogy mondjam el.
Nehezen boldogulok az ilyenekkel.
De Jun-seónak színt kéne vallania, nem?
De.
Volt valami köztünk.
Tisztáznia kéne dolgokat, hogy tudjam, hányadán állunk.
Miért kell így kínlódnom?
Kérdezz rá, én azt mondom.
Mire?
Mondjuk, hogy: „Iszunk Johnnie Walkert?”
„Igyunk egy Johnnie Walkert…”
Melyik a jobb? „Kérsz, vagy igyunk?”
Szerintem az, hogy igyunk egyet.
Ez aranyos.
Gyakoroljunk!
- De mit? - Valaki legyen Jun-seo!
- Gyakorlás? - Jó.
Én kezdem.
Rajta!
Jun-seo, beszélnünk kell!
- Jó. - Beszéljünk!
Oké.
És elsétálunk.
- Sétálunk és leülünk. - Oké.
Elképesztő!
Miért?
- Folytasd! Ez jó! - Leül.
Milyen volt a Paradicsomban?
Jó volt?
- Igen, dumáltunk erről meg arról. - Ez isteni!
Ittál Johnnie Walkert?
Mondjuk, hogy nem ivott.
- Anyám! - Tüneményes!
Nem ivott, oké?
Azt kérdezted, akarok-e menni.
Ha ezt mondod, azt hiszi, félreértetted.
„Fogalmam sincs.”
„Össze vagyok zavarodva.” Inkább ezt mondom.
Haláli vagy!
- Elképesztő! - „Komolyan.”
„Nem is tudtam aludni, Jun-seo.”
„Miért kérdezted meg, hogy akarok-e menni?”
„Miért néztél úgy rám, mint aki engem választ?”
- Így lesz. - És dühös vagy.
- „Dühös voltam.” - Igen!
Hogy: „Azt hittem, engem viszel.”
„A szobatársaim is ezt hitték.”
„El is búcsúztunk.”
- Klassz! - Jó.
- Nagyon. - Jó így?
Nagyon klassz.
- Jól csináltam? - Ilyen vagyok.
Tüneményes vagy!
Min-seolnak köszönhetően
tök jó a hangulat
- a Pokolban. - Ja.
Nagyon tetszik.
- Olyan üdítő! - Klassz.
Árad belőle a pozitivitás.
Viszlát!
Eláraszt a dopamin. Őrület!
Álmos vagy?
Dőlj nekem!
Azta! A felhők felett vagyunk!
Jeong-su!
- Miért így ülnek be? - Ugye?
Jun-seo helyében én átülnék.
Pihenj csak!
Aludjunk!
A helikopteren láttam, hogy Si-an feje Jun-seo vállán pihent.
Szóval…
Én egy kicsit konzervatív vagyok,
és nehezen fogadom el ezt,
elég sokat gondolkoztam ezen.
Szóval konzervatív a fiú.
Ha nehezen fogad el ilyesmit,
az ő vállán jobban el tudta képzelni?
Konzervatív vagy sem,
ha egy nő, aki tetszik nekem egy másik pasihoz simul…
- Engem is zavarna. - Naná!
- Bosszantó. - Az juthatott eszébe,
hogy Jun-seo jobban tetszik neki, mint ő.
- Igen. - Ja.
Jeong-su reakcióját pozitív jelnek veszem,
mert ha ilyen féltékeny,
akkor őszinték az érzései a lány iránt.
Tegyük fel, hogy tényleg őszinték,
de vajon világosan kifejezte az érzéseit a lánynak,
megmondta neki?
Nem.
Most már biztos a dologban.
De Si-an nem tud erről.
- Nem. - Ez biztos.
- Ja. - Nem jól alakult.
Ez jó kép lett.
- Nagyon. - Igen.
Ez jól sikerült.
Nagyon édes!
- Theo… - Milyen sovány!
- Olyan kis nyeszlett. - Sovány.
Nem meglepő.
Az ott Si-an?
Én csináltam a képet.
Nagyon jó.
- Itt a virággyűrűm. - Hol?
Mintha egy pár lennétek.
Ez is jó.
Hiányzik neked.
Tessék?
Hiányzik Si-an, nem?
Fogd be!
- Mi van? - Add ide, kiteszem én.
Annyira hiányzik neki,
vágyakozva nézett rá, majd elsírta magát.
- Ásítottam. - Ne már!
Csak kérdeztem.
Ásítottam.
Si-an elment a Paradicsomba…
De nem lehet tudni, hogy ott elmélyülnek-e az érzései vagy nem.
Vagy minden marad a régiben?
Nem lehet tudni.
Nem akartam türelmetlenkedni.
Hol van mindenki?
Itt vagyunk.
- Várjunk! - Végre.
- Nem így akartam üdvözölni őket. - Ja.
Rendesen kell viselkednem a ruhám miatt.
Elegánsan és kecsesen.
Ezt már buktad.
Kösz, hogy hoztad a táskámat.
- Szívesen. - Szia!
Kinyissam az ajtót?
Si-an már nyitja.
Kösz.
Milyen volt? Annyira érdekel.
- Együtt? - Igen.
Nagyon klassz, jól éreztük magunkat.
- Jóba lettünk a Pokolban. - igen.
- Hogy figyel! - Ja.
Igen.
Ezek után a Paradicsomban még jobban éreztük magunkat.
- Olyan nyugis volt. - Gondolom.
- Vicces srác. - Biztos jó volt együtt.
Jobb, mint gondoltam.
Sokat hülyéskedtünk.
Értem.
A Pokolbeli viselkedése alapján nem is gondoltam volna.
Így volt.
Elfogyott a víz.
Meglátogatom Hye-jint.
Itt jön.
- Ő az. - Hye-jin?
- Szia! - Itt van.
És itt jön.
Gyere csak!
- Milyen korán visszajöttél! - Ugye?
Mit csináltatok?
Tegnap ráment ettünk, és csak bulizgattunk.
És sokat beszélgettünk.
Biztos jó volt.
Theo nem volt az az igazi.
Valahogy más volt.
- Miért? - Másképp beszélt.
Értem.
Theo…
Theo!
Nem.
Nem?
Jó volt?
- Jó volt? - Igen…
Csak…
Nem is tudom.
Talán fáradt volt.
Nem tudom. Csak…
Nagyon sokat vártam ettől a naptól, mert annyira jó volt előző nap.
Hogy újra mentetek?
Igen, és én többet vártam ettől.
- Több érzelmi reakciót? - Meg kommunikációt.
Azt gondoltam, jobban kifejezzük magunkat.
Jun-seo nem az az érzelgős típus.
- Igaz? - Igen.
Ő a „kemény csávó”.
Amolyan vadállat.
- Az. - Igen.
Mindig úgy szólított: „Hé!”
„Hé, te csináltad?”
Ja. „Hé, te voltál?”
Nem csak nekem mondta.
- Bántónak találtam. - Én is.
Kértem őt, hogy szólítson a nevemen.
- Igen. - De mindig jött ezzel.
- Így szólított? - Igen…
- „Hé, mit csináltál?” - „Hé!”
- És ez… - Értem.
- Szóval… - Kérdeztem.
„Mindig ilyen vagy, vagy túl lazán viselkedsz?”
Ezt kérdeztem.
Azt mondja, kedvel dolgokat.
- Igen. - De…
Nem tudom, komolyan gondolja-e.
- Jun-seo? - Azt mondja, igen.
- Értem. - Ja.
„Tetszett, klassz volt.” És ennyi.
Velem is így volt.
Velem is ilyen.
Ennyit mond csak: „Klassz volt.”
Te jó ég! Ez nem lesz jó!
Nem is tudom. Egy kicsit…
Azt mondta, kedvel engem, de nem hangzott őszintének.
Ezt mondta?
Értem.
- Hogyhogy nem őszinte? - Mi?
Hogyhogy nem őszinte?
Nem is tudom.
Lehet, hogy fáradt volt, vagy én vártam túl sokat ettől.
De az is lehet, hogy Jun-seo és én különbözően ítélünk meg dolgokat.
Megmondtam neki.
Mondtam, mi nem tetszik,
és megkértem, hogy legyen kedvesebb.
- Mondta, hogy próbálkozik. - Értem.
- Hogy igyekezni fog. - Értem.
Ilyesmiről is beszélgettetek?
Akkor belezúgott Si-anba.
Nem tudtam, hogy ilyesmiről is volt szó.
Ja, el is felejtettem.
Vacsoráztunk.
- Együtt ettünk. - Igen.
Mindenféléről beszéltünk,
és azt mondta: „Min-seol jár a fejemben.”
Vagy hogy: „Ő jár a fejemben.”
- Szóval… - Tényleg?
Felmerült Min-seol neve, és én nyugtalan lettem.
Istenem! Kim Min-seol!
Máris vigyorog.
Ennyire egyszerű lélek!
Nem számít, mi volt előtte.
Felmerült Min-seol neve, és én nyugtalan lettem.
Azt gondoltam: „Jézusom!”
Azt hittem, hogy a húgának tekint,
de meghallottam, hogy eszébe jutottam a Paradicsomban…
Sajnáltam Si-ant, de örültem is.
Alig bírtam visszatartani a mosolyt.
Hadd meséljek valamit!
Odajött hozzám, és megkérdezte, akarok-e menni a Paradicsomba.
- Igen? - Igen.
Ezt kérdezte tőlem.
Mondta, hogy szereti a whiskey-t, különösen a Johnnie Walkert.
Én meg: „Legközelebb igyunk együtt.”
Hallottam, hogy ivott whiskey-t.
És rákérdeztem.
Mire ő: „Nem Johnnie Walker volt.”
- Ezt mondta. Én meg… - Hogyhogy?
Ezért gondoltam, hogy tegnap én megyek vele.
Reménykedtem.
Még el is búcsúztunk.
- Igen. - Ja.
- De mégis Si-ant választotta… - Min-seolra tippeltem.
Nagyon megdöbbentem.
Gondoltam, ha alkalom adódik, beszélek vele,
meg akarom tudni, miért jött oda hozzám.
De…
Az első paradicsomi úton
nagy volt rajtam a nyomás,
kavargott minden.
De mondott valamit Jun-seo, ami megragadt bennem.
„Nem kell engem választanod. Én foglak téged.”
Ezt mondta?
Igen, ezt.
- Tegnapelőtt? - Ja.
- Az első paradicsomi randin? - Igen, pontosan.
És akkor másnap vacsoráztunk,
és eszébe jutottál.
Miért mondta el?
Mert nem volt ott fejben.
- De miért… - Talán fáradt volt…
De miért mondta ezt?
Miért mondta el, hogy rám gondolt?
Kedvetlen volt egész idő alatt.
- Ismered azt a fura érzést? - Igen.
Befejeztük az evést,
és azt mondta: „Menjünk!”
- Nem is beszélgettünk. - Mi?
Hogyhogy?
De komolyan!
Ne már!
Ugye nem jogtalan, hogy össze vagyok zavarodva?
Nem fogok megőrülni, mi?
Milyen érdekes!
Nagyon.
Érdekes!
Te jó ég!
Si-an újra meginoghat.
- A beszélgetés után. - Ja.
Hiszen az a valaki, akiről azt hitte, belé van zúgva,
hasonló dolgokat
- mondott Min-seolnak. - Igen.
- Jön megint az agyalás. - Ja.
Min-seol nem tudatosan akart kavarni.
Ez járt a fejében, és csak kíváncsi volt,
és elmondta a gondolatait.
- Igen? - Ja.
Nem szólalt meg addig,
amíg Si-an nem említette a nevét.
Erre kitárulkozott.
- Igen. - Mondta a Johnnie Walkert is.
- Nem kamuzik. - Nem.
De Si-an szemszögéből nézve, lehet, hogy félreértette a dolgot.
Jun-seo…
Ez megijesztett.
Ma a nők fognak versenyezni…
egy paradicsomi randiért.
Ne már!
Nem hiszem el!
Kérlek, gyertek a medencéhez!
Miért megint a medence?
Állati!
- Máris stresszelek. - Én is.
Jaj!
Be kell lökni a vízbe.
Igen.
Be kell lökni egymást.
Itt jönnek.
Ez nagyon durva.
Félek.
Könyörgöm!
- Úgy félek. Ez lesz? - Úgy mennék.
- Be kell lökni? - Lehet.
Tiszta ideg vagyok.
Én is.
Ma a nők küzdenek meg egymással egy paradicsomi randiért.
Az első három helyezett a helyezés sorrendjében választhat egy férfit,
akivel szívesen randizna a Paradicsomban.
A mai játék…
„Lökd le a bójáról!”
Ez egy bója?
Ezt kell ellökni?
- Nem, felmászunk… - Ráállunk…
És lelökjük a másikat?
A nők a bójára állnak és felkészülnek.
A sípszó elhangzása után megpróbálják lelökni egymást a bójáról.
Az az érdekes ebben,
hogy szép és kínos pillanatokat is láthatunk a játék során.
Vad küzdelem várható a nők részéről.
Hae-lin, A-rin és Min-seol nyerni akarnak.
- Igaz. - Kegyetlen lesz.
- Istenem! - Mi lesz?
Az elődöntő három győztese jut a döntőbe.
Úgy szeretnék döntőbe jutni!
A versenyzők párosítását sorsolással döntjük el.
Ha hárman ugyanolyan színű labdát húznak,
akkor hármas küzdelem lesz az elődöntőben.
Oké.
- Hármas küzdelem… - Az kemény.
- A sorsolás döntő. - Igen.
Csak ne Si-annal kerüljek össze!
Kim A-rin húz először.
Csak ne legyen hármas!
- Zöld. - Kim A-rin, zöld.
Milyen?
Chung You-jin, piros.
Válassz egy ugyanolyat!
Lee Si-an, zöld.
Lehet, hogy hármas lesz.
Hogyan?
Kim Hye-jin, zöld.
Hogyan?
Megvan a hármas!
- Atyaég! - Atyaég!
ZÖLD LABDA A-RIN, SI-AN, HYE-JIN
Ez állati!
Könyörüljetek rajtam!
Nem lesz könnyű.
Megvan a hármas meccs.
Igen.
Park Hae-lin, sárga.
Kim Min-seol, sárga.
Hae-lin, a Paradicsom a cél.
- Nekem is. - Ez durva lesz.
Nekem is.
Bae Ji-yeon, piros.
PIROS LABDA YOU-JIN JI-YEON ELLEN
Úgy félek.
- Ne maradjunk itt! - Ne bizony!
- Menjünk! - Már itt az ideje.
De nincs választás. Egyikünk marad.
De én Si-an ellen küzdök.
Először a piros labdát húzó
You-jin és Ji-yeon következnek.
Kérlek, álljatok fel a bójára!
Sok szerencsét!
Minden jót!
Hú, de hideg!
Biztos hideg.
És csúszik.
Ji-yeon, úgy félek.
Jól sportolsz?
És te? Szerintem igen.
De még sose csináltam ilyet.
Nem tudom, ki nyer. Ji-yeon szokott edzeni?
- Mindkettő sportos. - Igen?
You-jinnek erős a lába, jól bele tud állni.
Igen.
Jó stabilan állsz.
Nagyon jó az egyensúlyod.
És úgy félek.
Csak dumál.
És ha hirtelen bevadul?
Felkészülni!
Sok szerencsét!
Jaj!
„Félek.”
„Úgy félek.”
Ji-yeon!
Satuba fogta?
Igen.
Azta! Ji-yeon!
Ji-yeon!
Ez durva.
De tök jó!
Ne!
Ji-yeon!
Húzza a haját?
Azta! Ji-yeon!
Ji-yeon!
Csiki, csiki!
Jó pont a cukiságért.
Csiki, csiki!
Jaj, ne!
Nem jön be.
Te jó ég!
Jaj, ne!
Várjunk!
Ne!
Bae Ji-yeon kiesett.
A győztes: Chung You-jin.
- Szuper! - Vadak.
Ne haragudj!
A fejét használta.
Azta! Ez kemény!
Tök jó!
Ji-yeon volt a legcukibb.
A csikizés édes volt.
Szép volt!
A sárga labdát húzó Park Hae-lin és Kim Min-seol következnek.
- Hajrá! - Kérlek, álljatok fel a bójára!
Hajrá!
Ketten nagyon akarnak menni a Paradicsomba.
Azta!
Min-seol és Hae-lin is elszánt.
- Igen. - Bizony!
- Győzni akarnak. - Igen!
- Két különböző pasit akarnak. - Igen.
Miért pont mi?
Ugye?
Napok óta nem voltam a Paradicsomban.
Fogalmam sincs, mi a helyzet odakint.
Nyernem kell, hogy a Paradicsomba mehessek Jun-seóval.
Nincs más választásom.
Először is erős vagyok.
És magas is, ez előny a meccs szempontjából.
Zakatol a szívem.
Felkészülni!
Erős.
- Stabilan áll. - Már vége is?
Simán lelöki?
Térdelj le!
Hajolj le!
Hae-lin komoly!
- Ne, Min-seol! - Kapd el a lábát!
Kapd el a lábát! Hajolj le!
Jó!
- Megfordította az állást. - Igen?
Követi az instrukciókat!
- Jó! - Ügyes vagy!
- Szép volt! - Még egy kicsit!
Bárki győzhet.
- Lökd le! - Gyerünk!
- Lökjed! - Nyomjad!
- Lökd le! - Gyerünk!
- Elfáradtam. - Na, ne!
Kimerült.
Kész van.
Felkapta…
Ne!
Jaj, ne!
A lába!
- Nem akarok! - Ne!
Nem, nem megyek be!
Nem akarok!
Nem, nem megyek be!
Nem akarok!
- Satuba fogta! - Mindjárt beleesik.
Te jó ég!
Nem, nem megyek bele!
Nem akarok!
Ne!
Min-seol!
„Nem megyek bele!” Anyám!
Ne is!
Ne!
Min-seol!
Kim Min-seol kiesett.
A győztes: Park Hae-lin.
- Nagyon erős. - Ja.
Elfáradtam.
A legfiatalabb játékosunk.
Hát ez szoros volt.
Keményen küzdött.
- Szép munka! - Jó voltál.
Hae-lin, jó voltál.
Nagyon csalódott.
- Kíváncsi vagyok a hármasra. - Én is.
Mind a hárman más-más emberre gondolunk…
- Úgy izgulok. - Én is.
Miattad van!
Úgy izgulok.
Tényleg!
A zöld labdát húzó játékosok,
Kim A-rin, Lee Si-an és Kim Hye-jin.
Kérlek, álljatok fel a bójára!
Egy hármas küzdelem nem könnyű.
- Si-anra mennek rá. - Ja.
- A másik kettő. - Valószínű.
Mert erősnek tűnik.
- Ja. - Jó az állóképessége.
Igaz.
Jó lesz.
Hajrá, Lee Si-an!
Jó neked!
Hajrá!
- Ügyes vagy! - Hajrá, Hye-jin!
A sípszó után kezdjétek el!
Felkészülni!
Mi a fene?
Mi?
Te jó ég!
Ketten?
- Mi a fene? - Mi?
Te jó ég!
Ez tök komoly.
Kim A-rin kiesett.
- Látod? Ennyi. - Ja.
Esélye sem volt.
Nem akarok!
- Várj! - Oké.
- Oké, kelj fel! - Várj!
Könyörülj rajtam!
És ha most simán belöki?
- Csak finoman, jó? - Oké.
Oké?
Tök félelmetes.
Összehajtogatta, mint a papírt.
Ne!
- Hye-jin, kelj fel! - Tarts ki!
Odanézz!
- Rugdossák egymást! - Mi van?
Hye-jin szuper!
A látvány is kifáraszt.
Tarts ki!
Várj egy kicsit!
Úgy elfáradtam.
Mint az egyik tévéműsorban!
Várjunk!
Le kell ülni!
Ne!
- Ne! - Ne!
- Jaj, ne! - Anyám!
Megcsúszott. Ne!
- Mi? - Nem esett le?
Egy keljfeljancsi!
- Nem esett bele! - Nem?
Túlélte.
Csak meg kell lökni!
Egy kicsit!
- Ez az! - Lökjed!
Azta!
Fantasztikus! Komolyan!
Hihetetlen!
Biztos kimerültek már.
Ess már bele!
Olyan fáradt vagyok.
- Gyerünk! Mindent bele! - Jaj!
- Hajrá! - Azt hittem, belehalok.
Tarts ki!
- Hajrá! - Hajrá!
Szedd össze minden erődet!
Most lelökik.
- Azta! - Kitartott.
Csak ejtsd bele!
Ne!
- Emeld meg! - Mi?
Ez hogy lehet?
Ejtsd bele!
Ne!
Tarts ki!
Kim Hye-jin kiesett.
A győztes: Lee Si-an.
Ne!
- Si-an nagyon erős. - Igen.
- Nem semmi csaj. - Micsoda meccs!
Micsoda meccs!
Szuper volt!
Komolyan! Te jó ég!
Nagyon erős vagy.
A döntő hármas küzdelem lesz.
Chung You-jin, Park Hae-lin és Lee Si-an!
Kérlek, álljatok fel a bójára!
Menjünk!
Biztos nagyon fáradtak.
Nem is nézek oda.
Nem érzem a karom.
Dong-ho, érezd jól magad!
Én itt leszek, neked jó bulit!
Hae-lin erős.
A hosszú kar és láb előnyös
- ebben a küzdelemben. - Ja.
Si-an most fejezte be az előzőt.
- Biztos elfáradt. - Ja.
Ezért mondtam, előbb menjetek rá, és utána ti ketten.
Mert ők ketten küzdenek Dong-hóért.
A sípszó után kezdjétek el!
Felkészülni!
Mi a fene?
Mondtam, hogy fogjanak össze.
Dong-ho miatt van.
Küzdelem Dong-hóért.
Mi a fene?
You-jinnek bele kell esni.
Elkezdtük, és Hae-lin nekem támadt.
Küzdelem Dong-hóért.
A fenébe!
Mit csinálsz, Hae-lin?
Majd én!
„Majd én.”
„Félek.”
Majd én.
Hae-lin nagyon jó.
- Jól birkózik. - Ő a sötét ló.
Te jó ég, ne!
Ne! Ne hagyd magad!
- Mi a fene? - Anyám!
- Összefogtak? - Lelökik.
Te jó ég, ne!
Ne! Ne hagyd magad!
- Jaj! - Kicsavarodott.
Ne! Ne hagyd magad!
Chung You-jin kiesett.
Kaptam egy gyomrost.
próbáltam tartani magam, de összecsuklottam.
Jött Si-an, és beleestem.
Hae-lin nagyon erős.
Átfordította.
Ennyi.
Ez félelmetes!
Te jó ég!
Emelem kalapom Si-an előtt.
- Komolyan. - Végül…
Ez félelmetes!
Te jó ég!
Park Hae-lin kiesett.
A győztes: Lee Si-an.
Nem semmi egy nő.
Már én is félek tőle.
Igazi harcos.
Stratégiai is volt.
Nagyon megnyerő!
Véget ért a nők küzdelme a paradicsomi randiért.
Itt a végső eredmény.
Első helyezett: Lee Si-an.
Második helyezett: Hae-lin.
Harmadik helyezett: You-jin.
Az első három helyezett
választ egy férfit, akivel szívesen randizna a Paradicsomban.
Si-an elképesztő!
Ez volt a legádázabb küzdelem a női versenyek közül.
- Fantasztikus! - Igen.
- Ezt a hármast is megnyerte. - Igen.
Ez jó volt.
Nagyon élveztem.
Olyan volt, mint a férfiak iszapbirkózása.
Kemény volt.
Si-an eljut a Paradicsomba.
- Úgy látszik ez a sorsa. - Mennie kell.
Igen?
Ő az egyetlen, aki minden nap volt ott, nem?
Sokan választják, győzelmet is arat.
Senki nem tudja legyőzni.
- Nem. - Nagyon erős.
Engem az is érdekel, miért akart nyerni ennyire.
Mivel első lett, ő választhat először.
A választás jogát akarta?
Szerintem nem. Imád versenyezni, és győzni.
Azt mondod?
Biztos, hogy van valaki, akivel szívesen menne.
Már csak néhány nap van.
Meg kell erősítenie az érzéseit
az adott személlyel kapcsolatban.
- Szerény véleményem szerint… - Jeong-su?
Azt gondolom,
- Si-an Jeong-sut választja. - Ja.
Szerintem ezért fektetett ebbe ennyi energiát…
- Nemsokára kiderül. - Ja.
- Dong-hóért is ment a harc. - Igen.
Két nő küzdött egymással Dong-hóért.
Hae-lin megmondta,
hogy mindenképpen szeretne elmenni vele.
- Tényleg elszánt volt. - Nagyon.
Látszott a szemén, hogy elszántan fog küzdeni Dong-hóért.
- Ja. - Igen.
Min-seol is elszánt volt.
- Igen - „Nem akarok beleesni!”
- Senki nem vette félvállról. - Ja.
Si-an elődöntője felért egy döntővel.
- Igen. - Ja.
- Elszomorodtam utána. - Ja.
Nem is bírtam nézni tovább.
Nem gondoltam, hogy Hae-lin ennyire jó.
Pedig mondta, biztos volt abban, hogy ügyes lesz.
You-jin lett a harmadik?
Úgy van.
Ha Hae-lin nem Dong-hót választja,
akkor You-jinnek van esélye rá.
Ha tegnap jól érezte magát Jeong-suval, talán ő lesz.
- Jó volt tegnap? - Mi?
Jó volt?
Haláli a csaj.
Tök vicces.
- És aranyos. - Nagyon.
Kíváncsi vagyok rá.
- You-jinre? - Dupla randi volt.
- Igen? - A pubban.
Úgy tűnt, hogy You-jin és Jeong-su piszok jól vannak.
- A kisugárzás… - Összeillő pár?
Nagyon jól kijöttek.
- De nem úgy. - Kit választ?
Igen?
- Haverok voltunk. - Inkább barát?
Jókat évődtek egymással.
Igen.
A lényeg, hogy Si-an kit választ.
- Ja. - Igen.
Ha Si-an Jeong-sut választja. You-jin lemarad róla.
Nem láttam együtt Si-ant és Jeong-sut,
nem tudom, mi van köztük.
Lehet, hogy pont ezért választja.
- Aha. - Pontosan.
Szerintem Theót fogja.
Ez lehet, hogy a végső döntéshez közelít.
- Végül… - Most is hozhat végleges döntést.
De még nem tiszta a kép.
Ha Si-an helyében lennék,
azt választanám, aki igazán tetszik.
Legyen az Jun-seo, Theo vagy Jeong-su.
- Igen. - Ezt fogja tenni.
Ilyen a természete.
Ne bonyolítsuk a dolgokat!
Nem kéne bevonni másokat is.
Si-an helyzete a legnehezebb.
Biztosan fáj a feje emiatt.
A verseny nem az erősségünk.
Nem.
Hogy néztem ki? Sóvárgó tekintetem volt?
Nagyon helyes voltál.
- Igen? - Ja.
- Komolyan. - De végül…
Nem kellett volna lábra mennem.
Miért mondta ezt? Fogalma sem volt!
Fogd a lábát, Min-seol!
A lábát! Hajolj le!
Miért mondta ezt? Fogalma sem volt!
Be kellett volna löknöm, azt mondta, a lábát fogjam.
Ez állati!
És kiábrándító!
- Csalódott vagyok. - Ja.
Ha mindent beleadunk, akkor oké.
Igazad van.
Én úgy tettem, de nem sikerült. Nem adtam fel.
Mindent beleadtam. Nem sikerült. Nem tehettem mást.
Szerencse és sorsolás dolga.
Igazad van.
Mindent beleadtunk.
- Ja. - A többire
már nincs ráhatásunk.
Nem az volt, hogy valaki nem vette komolyan…
Igen.
Jobb veszíteni így, hogy mindent beleadtunk.
Ez igaz.
Ők a vesztesek?
Igen, mind a hárma kiestek.
Úgy szeretném tudni, kit választ Si-an.
- Szerintem Theót. - Ő lesz az.
Igen.
Jun-seo már volt kétszer.
Igen.
Remélem, Jun-seo ma nem fog menni.
Szia!
De csinos vagy!
Átjössz hozzánk? Vagy…
Menjünk oda!
Hova?
Oda.
Menjünk oda, szép hely!
Oké.
Si-an, már csak két nap van.
- Repül az idő. - Bizony.
- Igen. - Te jó ég!
Kavarognak a gondolataid? Próbálod rendezni őket?
Azt akartam kérdezni, hogy nem voltam-e túl erőszakos.
Egyáltalán nem.
Mindig azt mondom a többieknek, hogy nem erőszakos.
Értem. Csak meg akartam kérdezni.
Visszajöttél tegnap, ás múlik az idő…
ha jobban vonzódsz Jun-seóhoz, mint hozzám,
akkor elképzelhető, kínos neked a nyomulásom.
És aggódsz, mit szól hozzá.
Ezért akartam tudni, hogyan érzel.
- Mert… - Igen?
Kétszer is voltam Jun-seóval,
és igen, erősebben vonzódom hozzá.
Igen.
De ez nem jelenti azt, hogy őt választottam.
Értem.
Hát…
Nehéz erről beszélgetni veled, de…
Értem.
Arra gondoltam, jobb ezt tőle hallani, mint valaki mástól.
Igen.
- Túlságosan nyomulok? - Nem, Theo.
Vagy van még remény? Benne vagyok a pakliban?
Mondd meg nekem! Szeretnék tisztán látni.
Én vagyok a harmadik a listán,
mert nem fogok nyomulni csak akkor, ha második vagyok.
Csak két nap van.
Hamarosan el kell dönteni. Légy őszinte!
Őszinte voltam, és úgy döntöttem, elmondom.
Én…
- Számomra… - Igen?
- Jun-seo és… - Igen?
Nos…
- Jeong-su. - Harmadik vagyok.
- Igen, ők ketten vannak elöl. - Kösz.
Theo…
Hallani akartam.
A sok udvarlás…
- Zavarba hozott téged. - Nem, értékeltem.
Oké.
- Theo, te… - Igen?
Istenem, csak…
Teljes erőbedobással csináltam,
de tudtam, hogy sérülhetek.
Igen, mindig őszintén kifejezted az érzéseidet,
és én is vonzódtam hozzád.
De állandóan…
a Paradicsomban voltam.
Távol voltunk egymástól.
Ez igaz.
Nem láttalak, és nem jutottál eszembe.
Értem.
Ez volt a döntő tényező.
- Értem. - Ja.
De tudnod kell,
hogy nem szabad bűntudatot érezni.
Mert én nem bánok semmit.
A való világban megmondom kereken, ha tetszik nekem valaki.
De nem szoktam belezúgni senkibe ilyen gyorsan.
Nem egykönnyen leszek szerelmes.
Gondolkoztam rajta, miért történt.
Rájöttem, hogy ugyanúgy…
Igen?
Viszonyultam hozzád, mint az első szerelmemhez.
- Értem. - Ezért zúgtam beléd olyan gyorsan.
Nem sajnálok semmit.
Én mindent megpróbáltam. Virágot is adtam.
Mutasd a gyűrűdet!
Itt a virággyűrűd.
Ugye, szép?
„Hiányoztál.”
- Megyek is. - Szia!
Vidd magaddal!
Tűzifát is vágok neked.
Finom ételeket főzök neked.
- Oké? - Érted?
Hálás voltam.
Nagyon különleges idők és érzések voltak a számomra.
Te jó ég!
Nem hoztam zsepit.
Te jó ég!
Nem bántam meg semmit, és köszönöm.
Mi a baj?
Ha majd rám gondolsz,
remélem úgy emlékszel rám, hogy az ártatlan szívű lélek
úgy bánt veled, mint az első szerelmével.
Persze.
Ezért sajnálom annyira.
Boldog voltam…
Istenem!
Bocsáss meg, Theo!
Semmi gond.
Amikor ezt kimondta, és elsírta magát
megkönnyebbültem és jobban éreztem magam.
Nem örültem, hanem szomorú lettem.
De pont ezért kedveltem őt.
Mert ennyire őszinte.
Pontosan tudja, mi tetszik, és mi nem.
Hé! Mit csinálsz?
Merre megyünk? Erre?
Nem tudom.
Jóképű vagy.
Kösz, te meg csinos.
Nos…
megkönnyebbültem.
- A Pokolban… - Igen?
Nem sikerült sok időt együtt lennünk, ezért szomorú vagyok.
Hát…
Megmondtam, hogy sajnálom.
Megmondtam neki, hogy visszautasítom őt.
De nagyon fájt, mert Theóról volt szó.
Sosem kényszerített semmire,
és mindig őszintén fejezte ki az érzéseit irántam.
Ezért esett rosszul, hogy nemet mondtam.
Elszomorodtam.
- Tudja, milyen klassz ember. - Igen.
Nemet mondott neki…
- Rossz érzés volt. - Igen,
- nehéz lett a szíve. - Igen.
Egy srác, aki azt mondja, úgy szerette, mint az első szerelmét…
- Ez nagyon király. - Ja.
Majdnem elsírtam magam.
- Annyira szép… - Megható.
Úgy szerette, ahogy az elsőt.
Istenem!
Ha így szeretünk valakit,
akkor nem sajnáljuk, még ha vége is van.
- Igen. - Bizony.
Hiszen, te őszinte voltál,
és mégsem úgy jött ki a dolog, akkor nem érzel megbánást.
Theo nagyon klassz ember.
Már biztosan megbékélt.
- Igen. - Hogyne.
- Si-an nem felejti el. - Sokszor eszébe jut.
- Szeretettel fog gondolni rá. - Igen.
Theo ilyen ember.
- Jól vagy, Min-seol? - Tessék?
Jól vagy?
- Úgy nézek én ki? - Nem.
Nem úgy nézel ki.
Szomorúnak tűnsz.
Beszélj Jun-seóval! Most ment a hálóba.
- Kérdezz rá, tisztázzátok a dolgot! - Igen.
- Jobb, mint itt vergődni. - Egyszerűbb.
- Vacsora után is lehet? - Lehet, hogy az nem jó.
Szerintem most kéne.
Jun-seo nagyon elgondolkozott.
Igen?
Jó, akkor odamegyek.
Beszélhetnénk?
- Velem? - Igen.
Úgy tűnt, elgondolkoztál.
Nem is.
Nem?
Inkább ő az agya forog.
Azt mondják, ez szép hely.
Nem rossz.
Szerintem remek.
- Igen? - Ja.
Biztos csalódott vagy.
- Én? Igen. - Ja.
Jó lett volna többször eljutni a Paradicsomba.
Igen. Ezért akartam ma nyerni.
Igen.
- De nem sikerült. - Ja.
- Miért csináltad? - Igen?
Jobban kellett volna akarni. Én is segíthettem volna.
- Nagyon igyekeztem. - Ja.
Neked nagyon jó.
Miről beszélsz?
Mert olyan sokszor eljutottál.
- Nem is. - Ma nem kéne odamenned.
Elég!
Voltál eleget.
- Nem is kell odamennem. - Ja.
De azért rossz érzés.
- Igen? - Igen.
- Miért rossz? - Mert rosszulesik…
Nem az a gond, hogy az ember nem jut el a Paradicsomba.
Értem.
Ez van.
- Mit mondtál? - Tessék?
Mit motyogsz magadban?
„Miről beszélsz?”
Elkalandoztál.
- Én? - Igen…
- Csak kíváncsi voltam. - Ja.
Ezért akartam beszélni.
Mire?
- Amikor tegnap mindenki elment… - Igen?
Szerettem volna megtudni, miért akartál beszélni velem.
- Si-annal is beszéltünk erről. - Igen.
Elmondtam neki.
Hogy először a húgomként kezeltem Min-seolt.
- Igen. - De aztán eszembe jutott.
Értem.
És elmondtam neki, hogy nem fogalmaztam meg, hogy érzek.
Vacsora közben mondtam ezt, amit rosszul tettem.
- Tegnap? - Igen.
De most nem az érdekel, hogy mit csináltál tegnap.
Inkább az, miért jöttél oda.
Pont erről beszéltünk Si-annal.
- Most nem mondod el? - Hogy sokszor eszembe jutsz.
- Ja. - Ezért akartam beszélni.
De Si-ant választottam, mert erősebben kötődöm hozzá.
Vagyis beszéltem Si-annal, több időt töltöttem vele,
és voltak nehéz pillanatok,
de végül is megerősödött bennem a Si-annal kapcsolatos érzelem.
Tisztában lettem az érzéseimmel.
Most inkább azért aggódom, vagy jobban mondva azért izgulok,
hogy én próbáltam mindent beleadni, csak nem tudom, elég-e ez neki.
És
próbáltam őszintének lenni,
de az jött le, hogy határozatlan vagyok.
Most már Si-anon múlik.
- Világosan beszélt. - Igen.
Én is azon gondolkoztam,
hogy vajon tényleg csak a húgodként tekintesz rám.
Én is ezt gondoltam.
De aztán összezavarodtam.
Miután visszajöttünk?
- Igen, így van. - Tényleg?
- Összezavarodtál? - Meglehetősen.
De miért?
A második paradicsomi randink miatt.
- Ja. - Szóval…
Volt összehasonlítási alapom.
- You-jin. - Hasonlítunk is.
- Igen. - Szóval…
Nem akartam hasonlítgatni.
De a két szituáció hasonló volt.
Második alkalommal sokkal jobban éreztem magam mindkétszer.
- Értem. - Igen.
- Egyszerűen fogalmazva… - Ja.
Jobban ízlett a kaja, a beszélgetések is jobbak voltak.
És végig az járt a fejemben: „Nem sokkal jobb?”
Értem.
- Ez a magyarázat. - Értem.
Oké.
Hát így volt.
Nem tudtam, hogy neked kétségeid vannak.
- Nem szoktam kimutatni. - Nem.
Ezért én sem mutattam.
De nem tudtalak kiverni a fejemből.
Csak veled voltam a Paradicsomban.
Igen.
És nagyon jól éreztem magam.
- Nem nagyon ismerkedtem. - Értem.
Még most is így vagyok ezzel, és nem áll szándékomban most sem.
Értem.
Téged foglak választani.
Ez már így marad.
- Nem akarok erőszakoskodni. - Ja.
Nem teszed.
- Nem? - Csak…
Na, jó egy kicsit.
Zavarban vagyok.
Igen?
Nem.
Tényleg megpróbáltam őszintén kifejezni magam…
Értem.
Tudom, mit érzel.
De…
- Nem akarok erőszakoskodni. - Ja.
De szeretném, ha gondolnál rám.
Remélem, nem érzed magad kínosan a jelenlétemben.
- Nem. - Jól van.
- Jól vagyok. - Én is.
Nem volt kínos,
csak rosszul érintett.
Értem.
Én is akartam erről beszélni.
És hálás vagyok, hogy így történt.
Ha nem mész a Paradicsomba, akkor vacsorázzunk együtt.
„Vacsorázzunk együtt!”
És akkor beszélhetünk.
Nem fogom elfelejteni Jun-seót.
Hálás vagyok neki.
Vegyes érzelmeim vannak. Szeretem is, meg utálom is.
Úgy értem egyszerre a kettőt.
Dühítő.
Mit tehetnék? Ez van.
Tüneményes!
Min-seol, a pici lány.
Már csak két nap van hátra,
lassan kialakulnak a dolgok.
- Jun-seo egyértelmű volt. - Igen.
Min-seol számára is világos.
Nem fog összezavarodni.
Mindketten elmondták, ami a szívüket nyomta.
Sem Min-seolnak sem Jun-seónak
- nem lehetnek kétségei. - Igaz.
- A fiú továbblép. - Igen.
Mindig nehezebb annak, aki várja, hogy kiválasszák, mint fordítva.
- Szerintem is. - Ja.
Tegnap, amikor Si-annal voltam,
nem mondtam ki dolgokat, és ez most kifejezetten bánt.
Megbántam.
- Nem mondtad ki? - Nem.
Mert a dolgok ritmusa itt más mint a valóságban.
Az ötlet, hogy döntenünk kell
és párként távozunk innen, az…
Azon gondolkoztam, lehet-e egyáltalán ebben a ritmusban döntést hozni.
- Nem könnyű. - Nem.
De mindenképp tovább szeretnék lépni Si-annal.
- Biztos? - Igen.
- Eldöntötted? - Igen.
Kit fogsz választani?
Én?
- De… - Istenem!
- Mondjad! - De…
- Hogy? - Igaziból…
Sokkal komolyabban veszem, mint gondoltam.
Igaz?
- Igen. - Mindjárt elsírod magad.
Igen.
Az hogy két ember is tetszik…
Ezt nehéz követni.
Ilyesmi nem történik a való világban.
De itt előfordulhat.
Több ember iránt is érzek valamit,
és úgy éreztem…
- Nagyon… - Nyomasztó?
Nem, nem is nyomasztó.
Szörnyű embernek éreztem magam.
- Ne gondolj ilyet! - Ja.
De igaz.
- Igen. - De…
Naponta változtatok.
És minden apró cselekedetük…
- gyorsan változtatott a meglévő érzésen. - Ez igaz.
Biztos, majd beleőrülsz.
Rövid pár nap alatt…
De mégis… Igen.
Ha járok valakivel,
szeretek együtt lenni vele, és kifejezni az érzéseimet.
Tényleg szeretem kimutatni a másiknak, és én is elvárom ezt,
még ha nyálasnak is hangzik.
De Jun-seo
nem az az érzelgős típus.
Úgy éreztem, ha járnánk, ebből gond lehet.
Nagyon zavarna, még megharagudnék rá.
Tudom, hogy nem lehet megváltoztatni senkit.
Olyan zavaros minden.
Szóval…
Nem tudom.
Mindjárt felrobbanok.
Látja a kettejük közti különbséget.
Tudja, hogy nem változnak.
Tudja.
Jun-seo nagyon klassz lenne egy kapcsolatban.
Az ilyen típusú srácok a tetteikkel fejezik ki magukat, és az is nagyon jó.
Sármos tud lenni.
Si-annak nem tetszett a srác stílusa.
Nagyon durvának találta.
Si-an azt mondta, kettejük közül fog választani.
Jun-seo vagy Jeong-su.
Igen.
Vajon próbálkozik Jeong-suval?
Igen.
- Jeong-sut választja. - Igen.
Miért? Ő nem ért egyet.
Miért szavaznék Jun-seóra?
Ha szuperül érezte volna magát tegnap Jun-seóval,
mint az első alkalommal,
akkor ma Jeong-su lenne soron.
De a tegnap csalódást okozott.
Gyorsabban tudna dönteni,
ha ma megint vele menne, és el tudná dönteni, mit érez.
És nem Jeong-suval próbálkozna, nem hasonlítgatná Jun-seóhoz,
és jobban összekuszálódnának a dolgok.
- Ja. - Egyszerűbb Jun-seót választani,
és elzavarni, ha nem neki való.
Egyetértek.
Én is ezt tenném.
- Jun-seót? - Ja.
Őt kéne elvinni.
Ez a logikus.
- De Si-an másképp is gondolhatja. - Ő nem egy logikus lény.
Ja.
Először Jeong-suval volt a Paradicsomban.
Nagy hatással volt rá.
Nem is tudom, szerintem Jeong-su lesz az.
- Hát… - Igen.
Szeretné tudni, hogy áll.
Nem akarja megbánni,
- hogy nem választotta. - Ja.
És utána eldönti.
De ha Jeong-sut választja,
azzal egyértelművé teszi, hogy ő tetszik neki jobban.
Ebben a helyzetben nem követ el meggondolatlanságot,
és nem választja Jeong-sut azért, hogy tisztán lásson.
Hiszen Theónak világosan fogalmazott.
Igen.
Te hogy látod, Hanhae?
Jeong-sura szavaznék.
Akkor fogadjunk!
- Jó! - A vesztes fizet.
Jól hangzik.
Miért akartok ennyire veszíteni?
- Ez még nem a végső döntés. - Biztos vagyok magamban.
Magabiztos.
Jól hangzik.
- Hárman osztozunk. - Jó.
Fogalmam sincs, úgy szeretném tudni, kit választ Si-an.
Azt hiszem, meg fog lepni a döntése.
Igen?
Nem felel meg az elvárásoknak?
POKOL 17:00
Most következik a párválasztás a Paradicsomba.
A fiúk biztos izgulnak.
Reszketnek.
- Zakatol a szívük. - Érezzük!
- Hevesen ver. - Vajon engem választ?
Az első helyezett kezdi. Lee Si-an,
kérlek, nevezd meg azt a személyt, akivel szívesen mennél a Paradicsomba!
Jun-seo az.
- Igen. - Szerintem is.
A személy, akivel szívesen mennék a Paradicsomba…
A Jun-seóval való második randi után
rájöttem, mennyire más ember, mint Jeong-su.
Jun-seo a kemény csávó,
Jeong-su pedig kedves és szelíd természetű.
Vajon a szelídebbhez vonzódom?
Vagy hallgassak a szívemre?
Ha nem is olyan gyengéd,
de szeretek vele lenni.
Ez itt a nagy dilemma.
Még nem döntötte el.
- Fifti-fifti. - Ja.
De mintha Jun-seo felé hajlana a szíve.
Nem?
- Igen, a szíve ezt mondja. - Jobban tetszik.
Várjunk csak!
Miért érdekel minket annyira Si-an választása?
A saját életem is elég mozgalmas,
de megöl a kíváncsiság, hogy megtudjam, kit választ.
- Engem is. - Jaja.
- Tiszta ideg vagyok. - Ja.
A személy, akivel szívesen mennék a Paradicsomba…
Lee Si-an választottja…
A KÖVETKEZŐ RÉSZBEN
Ha fejembe veszem, meglesz.
Csak nyomulni kell.
Sok minden történhet.
Akarsz még kérdezni valamit?
Nem vagyok az a típus, akit ez érdekel.
Úgy éreztem, nem őszinték az érzései.
Mindig csak te jártál a fejemben,
és ez nem változott.
Lehetővé tetted számomra, hogy szívesen vegyek részt ebben.
Következik a végső döntés.
A személy, akivel szeretném elhagyni a Poklot…
A feliratot fordította: Hegyi Júlia