LEE SI-AN
ČUNG JOU-DŽIN
KIM MIN-SEOL
BE DŽI-JEON
KIM HJE-DŽIN
KIM A-RIN
PARK HE-LIN
KIM TE-HWAN
KOOK DONG-HO
DŽANG THEO
KIM DŽONG-SU
JUK DŽUN-SEO
AN DŽONG-HOON
PEKLO PRO NEZADANÉ
Jaký byl tvůj druhý den v Ráji?
- Druhý den v Ráji? - Jo.
Ty spíš?
„Ty spíš?“
To je směšné.
Fakt?
To snad ne.
Ty spíš?
Ne.
To je úleva.
Díkybohu.
Tak jaký byl tvůj druhý den v Ráji?
Můj druhý den v Ráji?
Jak jsme skončili v Ráji na dva dny?
Bože.
Jak jsme se sem zvládli vrátit?
Protože jsi vyhrál a byl první.
Je to tak.
- Máš pocit, že to za to stálo? - Cože?
Co myslíš?
Je to docela zklamání.
- Zklamání? - Jo, moc jsme si nepopovídali.
Viď?
Cítil jsem, že dnešek je moc důležitý.
Viď?
Nejsem si jistá.
Nevím,
co teď cítíš…
abych byla upřímná.
Skoro jsme spolu nemluvili.
Říkám si,
jestli už jsi o mě neztratil zájem.
Prolétlo mi to hlavou.
Možná jsi jen unavený.
Tak jsem se to…
snažila brát.
I tak
si myslím, že jsem se dost snažil.
Jo.
Ale z tvého pohledu
jsem vypadal unaveně…
- Jo. - Vadilo ti to?
- Je to tak? - Jo.
Dnes z tebe šla jiná energie než včera.
Jo.
Nejsem ten typ, co se vyjadřuje slovy.
To prostě není nic pro mě.
Takhle projevují city drsňáci?
Vážně to nechápu.
Nedokážu si zvyknout na tempo tohohle místa.
Jak můžeš za den nebo dva udělat tak zásadní rozhodnutí?
Ne, já po tobě nechci rozhodnutí.
Jen chci vědět, co právě teď cítíš.
Teď je mi dobře.
Tak ke mně buď milejší!
Ale takový já prostě jsem. Co mám dělat?
Ale budu se snažit.
Můžeš být něžnější.
Buď na mě něžný.
Copak jsem k tobě byl někdy něžný?
Jo, včera.
- Včera? - Jo.
Fajn.
Budu se snažit.
Placáka ne!
Ne, placáka ne.
- Ten se teď nehodí! - Radši ji obejmi.
Proč jsi teď na straně Si-an?
Proč to dělá?
Dělá tohle!
Kjuhjun s ním měl velkou trpělivost.
Teď se napojil na Si-an.
Dává teď placák smysl?
„Tak jo, jdeme na to!“
Je to směšné.
Placáka ne!
Jsi tak otravný.
Myslím, že ideálního vztahu
nedosáhneš vůlí.
To si myslím.
A už vůbec ne milostného.
Aha.
Ale ve vztahu jde o to, že najdete společnou řeč.
To je fakt.
Pocházíme z různých prostředí.
- Ty i já. - Jo.
- Viď? - Jo.
Jen říkám, ať se trochu víc snažíme.
Tedy pokud to jde.
- Jsme si podobní. - Jo.
Ale v mnoha ohledech jsme jiní.
Taky se budu snažit.
Zapracuju na tom, abych byl něžnější.
Zahal se.
Jdeme spát?
Jo.
Pojďme.
Ten rozhovor se mi moc líbil.
Rozumím jim oběma.
I když mě to občas štvalo a některé okamžiky se mi nelíbily,
tento rozhovor byl moc krásný.
- Byl ideální. - Pohodový a přirozený.
- Byl hezký. - Ano.
A Si-an řekla,
že ve vztahu jde o snahu přizpůsobit se jeden druhému.
Tak se na to musí.
Ale člověk by neměl chtít někoho napravovat
nebo měnit.
Nemůžete někoho zformovat, aby vám vyhovoval.
Lidé se doopravdy nemění, nestanou se úplně někým jiným.
- To si myslím. - Jo.
Je to těžké.
Tohle neřekla poprvé.
- Jo. - Říkala totéž.
- Pořád to opakuje. - Jo.
Myslím, že je to takhle.
I když vědí, že si úplně nesedí,
pořád je to k sobě táhne.
- Jo. - Jo.
Džun-seo vtipně řekl:
„Copak jsem k tobě byl někdy něžný?“
To bylo…
Neklape jim to.
Nemohl jsem uvěřit, že jí to řekl.
- „Nejsem něžný typ.“ - To se neříká lehko.
Je ten typ, co to uzavře placákem.
Ale upřímně?
Džun-seovi by sedlo, kdyby se snažil chovat mile jako Džong-su.
Si-an toho chce moc, když tohle očekává.
Ví, že on není takový.
A zamilovala se do něj kvůli tomu, jaký je.
Jenže to pak jeden chce, aby se druhý změnil.
- A ten řekne… - Jo.
„Jsem takový.“
Řeknou: „Býval jsi takový.“
Zasekli se v minulosti,
- ze které pak něco vytahují. - Jo.
Ale Džun-seo si myslí: „Nezměnil jsem se. Takový jsem pořád. Nebo změnil?“
Jejich vztah začíná, takže si ohledně těchto věcí stanovují očekávání.
Je to tak.
8. DEN
Jsou v jednom pokoji.
- Jsou tam teď spolu. - To ticho.
To je Min-seol.
Má vztek a přišla si ulevit?
Min-seol?
Ahoj.
Čau.
Přišla jsem pokecat.
Už ses nějak rozhodla?
Já?
Já…
Jo?
Budu pokračovat.
Ohledně Džun-sea?
Fajn. To je super.
Ale…
Se Si-an jel do Ráje proto,
aby si potvrdil své city k ní, ne?
Nejlépe se to dozvíš, když se ho po návratu zeptáš.
Až se vrátí, zeptám se ho,
ale mám z toho strach.
Nevím, jak mám začít.
S lidmi, jako je on, si nevím rady.
Ale Džun-seo mi to přece musí říct, ne?
Jasně.
Mezi námi taky něco bylo.
Musí mi to ujasnit, ať si můžu utřídit pocity.
Musím takhle trpět?
Doporučuju ti, aby ses ho zeptala a začala s tím jako první.
Zeptala na co?
„Dáme si spolu Johnnieho Walkera?“
„Pojďme si dát Johnnieho Walkera…“
Co je lepší? „Chceš“, nebo „pojďme“?
Řeknu: „Pojďme si dát Johnnieho Walkera.“
To je roztomilejší.
Procvičíme si to.
- Co? - Někdo budete Džun-seo.
- Procvičit? - Jo.
Začnu.
Do toho.
Džun-seo, musíme si promluvit.
- Jasně. - Pojďme.
Fajn.
Jdeme.
- Jdeme a sedáme si. - Sedíme.
Je neuvěřitelná.
Proč?
- Dál, je to sranda. - Sedíme.
- Jak bylo v Ráji? - No…
Bavil ses?
- Jo, řešili jsme to a tamto. - To je sranda.
Dal sis Johnnieho Walkera?
Dělejme, že ne.
- Panebože. - Je rozkošná.
Nedal si ji, jasné?
Ptal ses, jestli chci do Ráje.
Jo, to řekni. A taky to, že tě zmátl.
„Netuším, která bije.
Jsem prostě zmatená.“ Tohle mu řeknu.
Jsi tak vtipná.
- Je to šílené. - „Fakt.
Vůbec jsem nespala, Džun-seo.
Proč ses mě vůbec ptal, jestli chci jet?
Proč ses na mě díval, jako by sis chtěl vybrat mě?“
- Takhle. - A že tě naštval.
- „Naštvals mě!“ - Naštvals mě!
Jo. „Myslela jsem, že to budu já!“
„I mé spolubydlící si to myslely.
Dokonce jsme se rozloučily.“
- Hezky! - To řeknu.
- Je to dobré. - Jo?
Boží.
- Myslíš? - Je to můj styl.
Jsi tak rozkošná.
Díky Min-seol je atmosféra
Pekla pro nezadané
- mnohem veselejší. - Jo.
Velmi to oceňuju.
- Je to osvěžující. - Jo, moc fajn.
Má pozitivní energii.
Sbohem.
Měl jsem nával dopaminu. Je to šílené.
Jsi ospalá?
Opři se o mě.
Páni, jsme nad mraky.
Džong-su.
- Proč pořád sedí takhle? - Viď?
Kdybych byl Džun-seo, vyměnil bych si místa.
Zdřímni si.
Jde se spát.
Ve vrtulníku jsem viděl, jak si položila hlavu na Džun-seovo rameno.
Takže…
Jsem trochu konzervativní, takže
jsem to jen těžko kousal
a dost to řešil.
Tak on je konzervativní.
Proč to řeší?
Čekal, že se opře o jeho rameno?
Nemusí být konzervativní,
aby mu vadilo, že se jeho favoritka opře o rameno jinému.
- To by mě taky štvalo. - To jo.
- Je to opruz. - Jo, může si začít myslet:
„Zajímá ji víc Džun-seo než já.“
- Určitě. - Jo.
Já vlastně Džong-suovu reakci vnímám kladně,
protože pokud takhle žárlí,
něco k ní opravdu cítí.
Ale i kdyby Džong-su k Si-an opravdu něco cítil,
dal jí to
jednoznačně a jasně najevo?
Nedal.
Ale teď si je svými city jistý.
Jenže Si-an to neví.
- To neví. - Jo.
- Prostě to nevyšlo.
Tahle vyšla skvěle.
- Jo, je super. - Jo.
Myslím, že i tahle.
Ta je roztomilá.
- Theo… - Je tak pohublý.
- Kost a kůže. - Vypadá unaveně.
Nepřekvapuje mě to.
Vedle tebe je Si-an?
- To jsem fotila já. - Jo.
Povedla se ti.
- Květinový prsten ode mě. - Kde?
Vypadáte jako pár.
Tahle je super.
Chybí ti.
Cože?
Chybí ti Si-an, co?
Buď tiše.
- Co je to? - Dej mi ji, pověsím ji.
Si-an mu tak moc chybí,
že toužebně zíral, jako by chtěl plakat.
- To bylo zívnutí. - Dej nám ji.
Zajímalo mě to.
Jen jsem zívl.
Si-an odjela do Ráje, takže…
Ale kdo ví. Prohloubí se v Ráji city, nebo ne?
Nebo vše zůstane při starém?
Je to nejisté.
Snažím se nebýt netrpělivý.
Kde všichni jsou?
Jsme zpátky.
- Počkat. - Konečně zpět.
- Nechtěla jsem je zdravit takhle. - Jo.
Musím své chování sladit s dnešním oblečením.
Elegantní a kultivované.
To už jsi prošvihla.
- Díky, žes mi nesl tašku. - Jasně.
- Žádný problém. - Ahoj.
Chcete otevřít dveře?
Si-an to zvládne.
Díky.
Jaké to bylo? Jsem zvědavá.
- Na nás? - Jo.
Bylo to moc zábavné a já se vážně dobře bavila.
- V Pekle jsme se sblížili. - Jo.
- Poslouchá. - Jo.
Jo.
Jet do Ráje poté, co jsme se sblížili, je mnohem příjemnější a zábavnější.
- Bylo to úplně jiné a pohodové. - Určitě.
- Je zábavný. - Asi skvěle vycházíte.
Jo, nad očekávání.
Jen tak jsme spolu blbnuli.
Aha.
Když jsem ho viděla v Pekle, nečekala bych, že bude takový.
Tak nějak to bylo.
Došla nám voda.
Je čas zajít za Hje-džin.
Už jde.
- Je to ona! - Hje-džin?
- Ahoj. - Je tady.
Už jde.
Pojď, zlato.
- Proč jste zpátky tak brzy? - Viď?
Co jste včera dělali?
Včera? Dali jsme si nudlovou polévku a zapařili.
Jo, a všichni jsme si promluvili.
To muselo být fajn.
Theo byl včera zvláštní.
Byl zvláštní.
- Proč? - Divně mluvil.
Aha.
Theo…
Theo.
Ne.
Ne?
Bavila ses?
- Bavila? - Bylo to…
Bavila, ale…
Nevím.
Asi byl jen unavený.
Nevím. Celkově to bylo…
Asi jsem měla trochu vysoká očekávání, protože den předtím to bylo tak fajn.
Jak to bylo po sobě?
Jo, jak to bylo po sobě, asi jsem čekala víc.
- Asi nějaké větší citové pouto? - Komunikaci.
Abychom byli oba výmluvnější.
Džun-seo není zrovna vřelý a laskavý typ.
- Víš? - To je fakt.
- Je to „drsňák“. - Jo.
Je jako zvíře.
- „Zvíře.“ - Jo.
Pořád říká „hele“.
Jo. Třeba: „Hele, tos byla ty?“
„Hele, tos byla ty?“
Takže to neříká jen mně.
- Ranilo mě to. - Jo, mě taky.
Tak jsem mu připomínala, aby mi říkal jménem.
- Jo. - Pořád mi říkal „hele“.
- Tak ti říká? - Pořád říká…
- „Hele, cos dělala?“ - „Hele.“ Jo.
- Bylo to… - Chápu.
- Bylo… - I já se ptala.
„Jsi obvykle takový, nebo jsi se mnou moc uvolněný?“
Bylo to v Ráji.
Říká mi, co se mu líbí.
- Jo. - Ale…
Nejsem si jistá, jestli to myslí vážně.
- Džun-seo? - Prý se mu to líbí.
- Jo. - Jo.
„Jo. Líbilo se mi to. Bylo to fajn.“ Ale to je vše.
Se mnou to bylo totéž.
I se mnou je takový.
Řekl mi jen tohle. „Bylo to fajn.“ Nic víc.
Panebože, to není dobré.
Nevím. Takže je to trochu…
Určitě řekl, že se mu líbím, ale neznělo to upřímně.
Řekl, že se mu líbíš?
Vím, jak to myslíš.
- Proč? Proč to neznělo upřímně? - Co?
Proč to neznělo upřímně?
Nevím.
Možná byl včera jen unavený nebo jsem toho čekala moc.
Nebo možná každý přistupujeme k věcem jinak.
Tak jsem mu to řekla.
Řekla jsem mu, co se mi nelíbí
a požádala ho, aby byl trochu vřelejší a milejší.
- Prý se zkusí přizpůsobit. - Jo.
- A že na tom zapracuje. - Jo.
Mluvili jste i o takových věcech?
Tak to se mu Si-an fakt líbí.
Nevěděla jsem, že mluvíte i o tomhle.
Ale… skoro jsem zapomněla.
Jedli jsme.
- Jedli jsme spolu. - Fajn.
Povídali jsme si
a on řekl něco jako: „Trápí mě Min-seol.“
Nebo něco jako: „Myslím na ni.“
- Každopádně… - Fakt?
Začal mluvit o Min-seol, což mě rozhodilo.
Bože, Kim Min-seol.
Začala se křenit.
Je děsně čitelná.
Na ničem předtím nezáleží.
Začal mluvit o Min-seol, což mě rozhodilo.
Řekla jsem si: „Bože.“
Myslela jsem, že mě Džun-seo bere jen jako mladší sestru,
ale když jsem slyšela, že na mě dokonce i v Ráji pořád myslí…
Si-an mi bylo líto, ale udělalo mi to radost.
Dělalo mi potíže se neusmát.
Taky se musím s něčím svěřit.
Přišel za mnou a zeptal se, jestli chci jet do Ráje.
- Fakt? - Jo.
Zeptal se mě, jestli chci jet.
Řekl, že má rád whisky a že rád pije Johnnieho Walkera.
Já na to: „Dáme si ji, až spolu příště pojedeme do Ráje.“
Včera jsem slyšela, že whisky pil.
Tak jsem se ho na to zeptala.
Řekl: „Johnnieho Walkera jsem ještě neměl.“
- Tak to řekl. Proto… - Co to sakra je?
Proto jsem včera čekala, že pojedu do Ráje.
Hodně jsem doufala.
Dokonce jsme se rozloučily.
- Jo. - Jo.
- Ale on si najednou vybral Si-an… - Čekala jsem Min-seol.
Byla jsem v šoku.
Tak jsem si říkala, že jestli s ním budu mluvit,
fakt se ho zeptám, proč za mnou přišel.
Ale…
Při našem prvním výletu do Ráje
jsem cítila takový tlak a stres a měla
všeho plnou hlavu.
Ale v paměti mi uvízla jedna věc, kterou Džun-seo řekl.
„Nemusíš si mě vybírat. Já volím tebe.“
- To řekl? - Fakt?
To mi řekl.
- Předevčírem? - Jo.
- Během prvního rande v Ráji? - Jo, během našeho prvního rande v Ráji.
Ale když jsme o den později jedli,
řekl, že myslí na tebe.
Proč o tom začal?
Jako kdyby se nemohl soustředit.
- Ale proč… - Mohl být unavený.
Proč by ti to říkal?
Proč by ti říkal, že myslí na mě?
Každopádně celou dobu vypadal nešťastně.
- Znáš ten pocit trapnosti, viď? - Jo.
Dojedli jsme
a on řekl: „Jdeme.“ A hned se zvedl.
- Moc jsme nemluvili. - Cože?
Co to sakra je?
Vážně.
Přesně.
To, jak jsem zmatená, není špatně, že ne?
Že jsem se nezbláznila?
Zajímavé.
Jo, to fakt je.
Zajímavé.
Panebože.
Tohle podle mě může způsobit, že Si-an zase zaváhá.
- Tenhle rozhovor v jejich pokoji. - Jistě.
Protože ten, o kom si myslela, že se soustředí jen na ni,
řekl zřejmě
- něco podobného i Min-seol. - Přesně.
- A může to začít promýšlet znovu. - Jo.
Myslím, že Min-seol nechtěla nic vyhrotit.
Přemýšlela o věcech, které ji opravdu zajímaly,
a jen to řekla nahlas.
- Ano. - Viď?
Moc toho neřekla, dokud Si-an
nezmínila, že na ni Džun-seo myslí.
Pak to z ní vylétlo.
- Jo. - A zmínila Johnnieho Walkera.
- Nelže. - To je fakt.
Ale z pohledu Si-an to mohla pochopit úplně špatně.
Džun-seo je prostě…
Lekla jsem se.
Dnes si o rande v Ráji
zahrají ženy.
No tak, to snad ne.
Neuvěřitelné.
Shromážděte se u bazénu, prosím.
Proč zase bazén?
Neuvěřitelné.
- Najednou jsem vystresovaná. - Už jsem zase ve stresu.
Prosím.
Budou se shazovat.
Máš pravdu.
Asi se budou shazovat.
Už jdou.
To je až moc brutální.
Bojím se.
Prosím, já vás prosím.
- Bojím se. To je ono? - Chci jít na to.
- Budeme se shazovat? - Možná.
Nervóznější jsem v životě nebyla.
Já taky.
Dnes budou o rande v Ráji soutěžit ženy.
Muže na rande do Ráje si mohou vybrat jen tři nejlepší,
a to podle výsledného pořadí.
Dnešní hra se jmenuje…
„Shazování z bójky.“
To je ta bójka?
Budeme do ní strkat?
- Vylezeme tam… - Postavíme se.
Budeme se shazovat z ní?
Ženy se postaví na bójku a budou čekat.
Až zazní píšťalka, pokusí se navzájem shodit do vody.
Na této hře je riskantní to,
že uvidíte úžasné, ale i trapné okamžiky.
Holky budou tentokrát bojovat jako lvice.
He-lin, A-rin a Min-seol se budou hodně snažit.
- Máš pravdu. - Bude to řežba.
- Bože. - Co budeme dělat?
Tři vítězky předkol postoupí do finále.
Prosím, ať jsem ve finále.
O dvojicích se rozhodne losováním míčků.
Pokud si tři lidé vylosují stejnou barvu,
budou v předkolech zápasit ve třech.
Dobře.
- Zápas ve třech… - To bude nejtěžší.
- Dvojice budou zásadní. - Je to tak.
Hlavně se chci vyhnout Si-an.
Kim A-rin si vylosuje první míček.
Prosím, zápas ve třech ne.
- Zelený. - Kim A-rin má zelený.
Jaký má?
Čung Jou-džin má červený.
Prosím, vylosuj jinou.
Lee Si-an má zelený.
Může být zápas ve třech.
Cože?
Kim Hje-džin má zelený.
Cože?
Bude zápas ve třech!
- Panečku! - Panečku!
ZELENÝ MÍČEK A-RIN, SI-AN, HJE-DŽIN
Páni, to je šílené.
Šetřete mě, jo?
To nebude snadné.
Už máme zápas ve třech.
Jo, je to tak.
Park He-lin má žlutý.
Kim Min-seol má žlutý.
- He-lin, chci jet do Ráje. - Já chci jet.
- Chci taky. - Bože, osud je krutý.
Chci jet taky.
Be Dži-jeon má červený.
ČERVENÝ MÍČEK JOU-DŽIN VS. DŽI-JEON
Já se tak bojím!
- Dnes tu nezůstaneme. - Ne, nezůstaneme.
- Prosím, odjeďme. - Jo, už to pro nás tři stačilo.
Ale nemáme na výběr. Jedna zůstane.
Jenže já jdu proti Si-an.
Začnou ty s červeným míčkem,
Čung Jou-džin a Be Dži-jeon.
Vylezte na bójku, prosím.
- Hodně štěstí. - Do toho!
- Hodně štěstí! - To dáš.
Bože, ta je ledová!
Musí být studená.
Hrozně to klouže.
Dži-jeon, já se bojím.
Jdou ti sporty?
Jdou? Myslím, že jo.
Ale nic takového jsem nikdy nezkoušela.
Nevím, kdo vyhraje. Dži-jeon dost posiluje, ne?
- Obě vypadají sportovně. - Fakt?
Jou-džin má silné nohy, mohla by dobře držet rovnováhu.
Jo.
Bože, stojíš tak stabilně.
Proč jsi tak stabilní?
Moc se bojím.
Pořád to opakuje.
Co když najednou otočí?
Připravte se.
Hodně štěstí.
Panebože.
„Já se bojím!“
„Já se tak bojím!“
Dži-jeon!
Páni, kravata!
To je kravata.
Páni, Dži-jeon!
Dži-jeon!
To je děsivé.
Je to zábava!
Ne!
- Dži-jeon! - Dži-jeon!
Že ji netahá za vlasy?
Páni, Dži-jeon!
Dži-jeon!
Šimry, šimry.
Plusové body za roztomilost.
Šimry, šimry.
Šimry, šimry!
Ne!
Nefunguje to.
Panebože!
Ne!
Počkej!
Ne!
Be Dži-jeon je vyřazená.
Vítězkou je Čung Jou-džin.
- Hustý. - Jsou drsnější než my.
Promiň.
Použila hlavu.
Páni, to je síla.
Tahle hra je zábavná.
- Dži-jeon vyhrála v roztomilosti. - Jo.
„Šimry, šimry“ bylo kouzelné.
Dobrá práce.
Ty, které si vylosovaly žlutý míček, Park He-lin a Kim Min-seol.
- Do toho! - Vylezte na bójku, prosím.
To dáte.
Zase jsou na řadě dvě, které moc touží odjet.
Bože, tahle hra.
Min-seol i He-lin jsou zoufalé.
- Jo. - Přesně.
- Musí vyhrát. - Jo. Bože.
- Taky se jim líbí různí kluci. - Ano.
Proč my?
Viď?
V Ráji už jsem nebyla celé dny.
Netuším, co se děje venku.
Dnes musím vyhrát a odjet s Džun-seem do Ráje.
Nemám na výběr, musím to urovnat.
Zaprvé, jsem dost silná.
A taky vysoká, myslela jsem, že budu ve výhodě.
Buší mi srdce.
Připravte se.
Je silná.
- Drží pozici. - Co? To už je po všem?
Prostě ji takhle shodí?
Sniž postoj!
Jdi níž!
He-lin se s tím nepáře.
- Ne, Min-seol! - Chyť ji za nohu, Min-seol.
Chyť ji za nohu. Jdi níž.
Hezky!
- Otočila to! - Fakt?
Dobře plní pokyny.
- Hezky! - To dáš!
- Hezky! - Ještě kousek!
Je to vyrovnané.
- Zatlač! - No tak!
- Zatlač! - Shoď ji!
- Zatlač! - No tak!
- Už nemám sílu. - To ne.
Je vyčerpaná.
Vstává.
Zvedla ji…
Ne!
- To ne! - To ne!
Rozštěp!
- Nejdu tam. - Ne!
Ne, já tam nejdu!
Nejdu tam!
Ne, já tam nejdu!
Nejdu tam!
- Kravata! - Drží se!
Panebože!
Ne, já tam nejdu!
Nejdu tam!
Ne!
Min-seol!
„Já tam nejdu!“ Panebože!
Jo, nechoď tam.
Ne!
Min-seol!
Kim Min-seol je vyřazená.
Vítězkou je Park He-lin.
- Je tak silná. - Viď?
Jsem tak unavená.
Náš ubohý benjamínek.
To byla síla.
Bože, tolik se snažila.
- Dobrá práce. - Vedla sis skvěle.
Bylas skvělá, He-lin.
Vypadá fakt zklamaně.
- Jsem zvědavý na zápas ve třech. - Já taky.
Každá myslíme na jiného kluka, takže…
- Jsem tak nervózní. - Já víc.
Je to tvá vina!
Jsem tak nervózní.
Vážně.
Ty, které si vylosovaly zelený míček,
Kim A-rin, Lee Si-an a Kim Hje-džin.
Vylezte na bójku, prosím.
Zápas ve třech nebude snadný.
- Nejdřív půjdou po Si-an. - Souhlas.
- Ty druhé dvě. - Nejspíš.
Protože působí silně.
- Jo. - A má i dobrou fyzičku.
Je to tak.
To zvládnu.
Do toho, Lee Si-an!
Máš štěstí.
Do toho.
- To dáte. - Do toho, Hje-džin!
Začněte, až zazní píšťalka.
Připravte se.
Páni, co to sakra je?
Cože?
Panebože!
Obě?
- Páni, co to sakra je? - Cože?
Panebože!
Není to sranda.
Kim A-rin je vyřazená.
- Vidíš? Je po všem. - Jo.
Neměla šanci.
Ne, já nechci.
- Vydrž. - Dobře.
- Fajn. Vstávej. - Počkej!
Smiluj se, prosím.
Co když ji po prošení shodí?
- Šetři mě, ano? - Dobře.
Dobře?
Je tak děsivá.
Je složená jak list papíru.
Ne!
- Hje-džin, vstávej! - Drž se!
Bože, podívejte na ně.
- Bože, kopou do sebe. - Co se děje?
Hje-džin si vede skvěle.
Sledovat je mě vyčerpává.
Držte se!
Počkej, vydrž.
Vydrž. Jsem vyčerpaná.
Vypadáte jak lovkyně otroků.
Vydrž.
Musíš si sednout.
Ne!
- Ne! - Ne!
- To ne! - Bože!
Ujelo jí to! Ne!
- Co? - Udržela se?
Je jako kývací hračka!
- Nespadla! - Přežila?
Přežila.
Stačí jen zatlačit!
Ještě kousek!
- To je ono! - Tlač!
Hej, holka.
Jsou úžasné! Vážně.
To je neskutečné.
Musí být vyčerpané.
Tak už tam spadni.
Jsem vyčerpaná.
- Do toho! Snažte se! - Je to únavné.
- To zvládnete! - Myslela jsem, že umřu.
- Vydržte! - Vydržte!
- Do toho! - Do toho!
Do posledního zbytku sil!
Mohla by ji shodit.
- Vydržte. - Zase se drží.
Shoď ji tam!
Ne!
- Zvedák! - Zvedá ji?
Je to možné?
Shoď ji tam!
Ne!
Držte se.
Kim Hje-džin je vyřazená.
Vítězkou je Lee Si-an.
Ne.
- Si-an musí být fakt silná. - To je.
- To nebyla sranda. - Epický zápas.
To tedy byl.
Skvělá práce.
Vážně. Panebože.
Jsi moc silná.
Poslední kolo bude zápas ve třech.
Čung Jou-džin, Park He-lin a Lee Si-an.
Pojďte se připravit.
Jdeme na to.
Musí být vyčerpané, co?
Nemůžu se na to dívat.
Necítím paže.
Dong-ho, jeď a užij si to.
Já budu tady, tak užívej.
He-lin je dobrá.
Potřebuješ dlouhé paže a nohy a využít
- sílu v širokém rozsahu pohybu. - Jo.
Ale Si-an zrovna dokončila poslední hru.
- Může být unavená. - Jo.
Proto říkám jít nejdřív po ní jako tým a pak bojovat.
Protože obě chtějí jet s Dong-hoem.
Začněte, až zazní píšťalka, prosím.
Připravte se.
Co to sakra je?
Říkám do týmu, ale ony jdou po sobě.
Určitě kvůli Dong-hovi.
Bitva o Dong-hoa.
Co to sakra je?
Potřebovala jsem jen shodit Jou-džin.
He-lin po mně okamžitě po startu vyjela.
Byl z toho boj o Dong-hoa.
Sakra. Ne.
Co to děláš, He-lin?
Nech to na mně.
„Nech to na mně.“
„Já se bojím.“
Nech to na mně.
He-lin je moc dobrá.
- Vyzná se. - Je to černý kůň.
Panebože, ne!
Ne! Nenech se shodit!
- Co to sakra je? - Bože!
- Spolčily se? - Shazují ji.
Panebože, ne!
Ne! Nenech se shodit!
- To ne! - Je zkroucená.
Ne! Nenech se shodit!
Čung Jou-džin je vyřazená.
Schytala jsem ránu do břicha,
chtěla jsem se udržet, ale měla jsem vyražený dech.
Si-an se na mě vrhla a já spadla.
He-lin je tak silná.
Přetočila ji.
To je v podstatě konec.
To je děsivé.
Panebože.
Tohle se musí Si-an nechat.
- Vážně. - Na konci…
To je děsivé.
Panebože.
Park He-lin je vyřazená.
Vítězkou je Lee Si-an.
To je ale děsivá ženská.
Teď se jí najednou bojím.
Je to válečnice.
Byla to strategie.
Jak rozkošné.
Hra žen o rande v Ráji.
Zde je finálové pořadí.
Na prvním místě je Lee Si-an.
Na druhém je Park He-lin.
Na třetím je Čung Jou-džin.
Odpoledne si tři nejlepší ženy této hry
vyberou muže, se kterým odjedou do Ráje.
Si-an je neuvěřitelná.
To byla ta nejostřejší hra žen, jakou jsme kdy viděli.
- Bylo to úžasné. - Ano.
- Vyhrála i ten zápas ve třech. - Jo.
Byla to sranda.
Fakt mě to bavilo sledovat.
Bylo to jako sledovat wrestling mužů v bahně.
Byla to síla.
Si-an je asi pro Ráj stvořená.
- Jejím osudem je tam zůstat. - Je předurčena jet.
Viď?
Není jediná, kdo do Ráje jezdí každý den?
Často ji vybírají, vyhrává hry a je silná.
Nedá se porazit.
- Nedá. - Je nepřemožitelná.
Ale zajímalo by mě, proč se Si-an tolik snažila.
Z prvního místa si vybírá, s kým pojede.
Chtěla tohle právo výběru?
Podle mě to s tím nesouviselo, šlo čistě o soutěživost.
Myslíš?
Ne, myslím, že chce rozhodně s někým jet.
Už zbývá jen pár dnů.
Musí se utvrdit ve svých citech
vůči člověku, kterého chce.
- Podle mého skromného názoru… - Džong-su?
Si-an
- nakonec skončí s Džong-suem. - Jo.
Důvod, proč se tak snažila vyhrát, se každopádně…
- Brzy se ho dozvíme. - Ano.
- Taky proběhl boj o Dong-hoa. - Jo.
Viděli jsme dvě ženy, které se praly o Dong-hoa.
He-lin večer předtím řekla,
že je odhodlaná s Dong-hoem odjet.
- Vypadala nejzoufaleji. - Přesně.
Její pohled a přístup ukázaly, jak je odhodlaná vzít Dong-hoa.
- Jo. - Jo.
I Min-seol vypadala zoufale.
- Jo. - „Nechci tam spadnout!“
- Nikdo nehrál polovičatě. - Jo.
Úvodní zápas Si-an působil jako finálový.
- Jo. - Přesně.
- Byl jsem pak smutný a potichu. - Jo.
Taky jsem to nemohl sledovat. Bylo to děsivé.
Nečekal jsem, že si He-lin povede tak dobře.
Ale zmínila se, že si věří, že jí hry půjdou.
Jou-džin byla třetí, že?
Jo, je to tak.
Takže když si He-lin nevybere Dong-hoa,
je šance, že to udělá Jou-džin.
Pokud se včera bavila s Džong-suem, asi si vybere jeho.
- Bavil ses včera? - Co?
Byla to zábava?
Je to bavička.
Naprostá bavička.
- Je kouzelná. - A moc.
Zajímaly by mě její pocity.
- Jou-džin? - Včera jsme měli dvojité rande.
- Fakt? - V hospodě.
Jou-džin a Džong-su vypadali, že se dokonale baví.
- Jejich energie… - Seděli si?
Skvěle jim to klapalo.
- Ale jinak. - Koho si vybere?
Fakt?
- Jsme přátelé. - Je to kamarádka?
Třeba se jen rádi škádlí.
Jo.
Zásadní je, koho si vybere Si-an.
- Jsem zvědavý. - Jo.
Pokud si Si-an vybere Džong-sua, Jou-džin už nebude moct.
Si-an jsem s Džong-suem moc často neviděl,
takže nevím, co se děje.
Možná proto si ho vybere.
- Jo. - Přesně.
Myslím, že vybere Thea.
Mohlo by to být znamení, že dělá konečné rozhodnutí.
- Nakonec… - Je fajn se definitivně rozhodnout teď.
Jo, ale třeba je pořád zmatená.
Kdybych byl Si-an,
vybral bych si, koho bych chtěl,
ať už je to Džun-seo, Theo nebo Džong-su.
- Jo. - Podle mě to udělá.
Působí jako typ, který by to udělal.
Teď není nutné věci komplikovat.
Myslím, že nemusím přemýšlet o někom jiném.
Si-an je v té nejsložitější situaci.
Asi z toho má pěkný bolehlav.
Hry prostě nejsou naše silná stránka.
Jo.
Jak jsem během hry vypadala? Moc zoufale?
Vlastně moc krásně.
- Fakt? - Jo.
- Fakt. - Ale na konci…
- Neměla jsem ji brát za nohu. - Jo.
Proč mi to říkal? Fakt mimózní rada!
Chyť ji za nohu, Min-seol.
Chyť ji za nohu. Jdi níž.
Proč mi to říkal? Fakt mimózní rada!
Měla jsem do ní strčit, ale on mi poradil nohu.
To je sranda.
Je to trochu zklamání.
- Jsem moc zklamaná. - Jo.
Dokud se maximálně snažíme, je to v pohodě.
Máš pravdu.
Dala jsem do toho všechno, ale nevyšlo to. Snažila jsem se.
Maximálně jsem se snažila. Jen to nevyšlo. Nic s tím nenadělám.
Je to o štěstí. A taky o štěstí na soupeřku.
Máš pravdu.
Dokud se snažíme, je to fajn.
- Jo. - Nemáš kontrolu nad tím,
jak to nakonec dopadne.
Než vyhrát, protože tě někdo šetřil…
Jo.
…je lepší prohrát poté, co ses maximálně snažila.
To je fakt.
Tyhle všechny prohrály?
Máš pravdu. Všechny byly vyřazeny.
Jsem zvědavá, koho si dnes Si-an vybere.
- Jo. Myslím, že Thea. - Vybere si Thea.
Jo.
Džun-seo už jel dvakrát.
Jo.
Doufám, že Džun-seo dnes do Ráje neodjede.
Ahoj.
Ty ses ale vyfikla.
Půjdeme k nám? Nebo…
Tamhle.
Kam?
Pojďme tam.
Pojďme tamhle. Je tam krásně.
Fajn.
Už zbývají jen dva dny, Si-an.
- Letí to, co? - Já vím.
- Jo. - Bože.
Myslíš na hodně věcí? Nebo si rovnáš myšlenky?
Chtěl jsem se zeptat, jestli jsem na tebe moc netlačil.
Vůbec ne.
Všem říkám, že na mě Theo netlačí.
Aha. Chtěl jsem se jen zeptat.
Když ses včera vrátila nebo postupem času…
pokud k Džun-seovi cítíš víc než ke mně,
mohlo ti být mé chování nepříjemné.
A bála ses jeho reakce.
Proto jsem se chtěl zeptat, co cítíš.
- Upřímně… - Jo?
Po dvou výletech do Ráje s Džun-seem
je fakt, že k němu cítím něco víc.
Jo.
Ale není to tak, že bych si ho vybrala.
Jo.
Abych byla upřímná…
Mluvit o tom s tebou je moc těžké, ale…
Jo.
Asi bude lepší, když to uslyšíš ode mě. Ne od někoho jiného.
Jo.
- Moc na tebe tlačím? - Ne, Theo.
Nebo mám pokračovat? Pořád na mě myslíš?
Musíš mi to říct. Víš, že mám rád ve věcech jasno.
Pokud jsem z těch tří na posledním místě,
už na tebe nechci tlačit. Ledaže bych byl druhý.
Zbývají už jen dva dny.
Takže se musíš rozhodnout rychle. Buď k sobě upřímná.
Já byl a rozhodl jsem se ti to říct.
Já…
- Pro mě… - Jo?
- Je to Džun-seo… - Jo?
No…
- a Džong-su. - Jo, fajn, jsem třetí.
- Bude to jeden z nich. - Fajn, díky.
Theo…
Chtěl jsem to slyšet.
Všechno to flirtování…
- Vadilo ti to? - Ne, líbilo se mi to.
Chápu.
- Theo, tys byl… - Jo?
Bože, já prostě…
Upřímně? Od začátku jsem do toho šel naplno.
Věděl jsem, že mi to může ublížit.
Ne, vždy jsi vyjadřoval své city ke mně,
takže mě to k tobě upřímně táhlo taky.
Ale pořád jsem jezdila…
- do Ráje. - Jo.
A nebyli jsme fyzicky spolu.
To je fakt.
Asi se potvrdilo, že sejde z očí, sejde z mysli.
Jo, souhlasím.
To byl pro mě největší faktor.
- Jo. - Jo.
Ale upřímně?
Není kvůli tomu nutné plakat nebo se cítit provinile.
Protože já ničeho nelituju.
Když se mi někdo v reálném světě líbí, řeknu mu to.
Ale obvykle se nezamiluju tak hluboce a rychle.
Nejsem ten, co se zamiluje snadno.
Říkal jsem si, proč se takhle cítím.
To, jak jsem se k tobě choval…
Jo?
Bylo to stejné, jako když jsem se prvně zamiloval.
- Jo. - Proto to u tebe bylo tak rychlé.
Takže ničeho nelituju.
Udělal jsem vše. Dokonce jsem ti dal i květiny.
Ukaž mi svůj prsten.
A tady máš květinový.
Není to krása?
„Chybělas mi.“
- Odcházím. - Čau.
Tohle si vezmi.
Nasekal bych pro tebe dříví.
Uvařil bych ti teplé jídlo.
- Dobře. - Chápeš?
Byl jsem vděčný.
I pro mě to byla výjimečná doba a pocity.
Bože.
Kapesníky jsem nevzal.
Bože.
Ničeho nelituju a chci ti poděkovat.
Co to se mnou je?
Až si na mě vzpomeneš,
snad to bude jako na někoho s nevinným srdcem,
kdo se k tobě choval jako k první lásce.
Jo, samozřejmě.
Proto je mi to ještě víc líto.
Byl jsem vážně šťastný a…
Panebože.
Bože, promiň, Theo.
V pohodě.
Když mluvila a plakala,
ulevilo se mi.
Nebyl jsem šťastný, spíš smutný.
Ale asi proto se mi líbila.
Ohledně pocitů je upřímná.
Přesně ví, co se jí líbí a co ne.
Přestaň! Co to děláš?
Kudy jdeme? Tamtudy?
Nevím.
Ne, vypadáš dobře.
Díky. Ty jsi hezká.
No…
Ulevilo se mi.
- V Pekle… - Jo?
Jsem smutná, že jsme nestrávili moc času společně.
Je to trochu…
Řekla jsem mu, že mě to mrzí.
A že ho odmítám.
Ale protože to byl Theo, bolelo to víc.
Nikdy na mě netlačil
a vždy dával upřímně najevo, co ke mně cítí.
Proto jsem to odmítnutí prožívala ještě hůř.
Byla jsem moc smutná.
- Ví, jak dobrý člověk to je. - Jo.
Když ho odmítla…
- Mrzelo ji to. - Ano, hodně.
- Dělala to s těžkým srdcem. - Jo.
Když chlap řekne, že někoho miluje jako svou první lásku…
- To bylo super. - Jo.
Když to řekl, skoro jsem zaslzel.
- Tak moc… - Dojalo mě to.
Miloval ji jako svou první lásku.
Bože.
Když takhle bez zábran milujete,
ničeho nelitujete, ani když to skončí.
- Jo. - Vážně.
Když do toho dáte všechno
a ono to skončí, jdete dál bez výčitek.
Theo je pozoruhodný člověk.
Teď už má zřejmě klid.
- Jo. - Máš pravdu.
- Si-an na něj nezapomene. - Bude na něj myslet dál.
- Během života si vzpomene. - Jo.
Theo vážně donutí člověka přemýšlet.
- Jsi v pohodě, Min-seol? - Co?
Jsi v pohodě?
- Vypadám tak? - Ne.
Nevypadalas tak.
Mám teď fakt depku.
Promluv si s Džun-seem hned. Zrovna vešel do pokoje kluků.
- Na rovinu se ho zeptej a bude jasno. - Jo.
- Bude to lepší než nejistota. - Je to přímočaré.
- Můžu to udělat po večeři? - To bude divné načasování.
Lepší je to udělat hned. To je můj názor.
- Džun-seo si asi taky láme hlavu. - Jo.
Fakt?
Dobře, jdu se zeptat.
Chceš pokecat?
- Já? - Jo.
Vypadals, že toho máš plnou hlavu.
Ani ne.
Fakt?
To ona toho má plnou hlavu.
Tohle místo je prý moc hezké.
Není špatné.
Asi je tady nejlepší.
- Fakt? - Jo.
Musíš být fakt zklamaná.
- Já? To jsem. - Jo.
Bylo by fajn, kdybys jezdila do Ráje častěji.
Jo, proto jsem dnes chtěla tak moc vyhrát.
Jo.
- Ale zvorala jsem to. - Jo.
- Proč jsi to udělala? - Viď?
Měla ses víc snažit. Měl jsem ti dát víc tipů.
- Udělala jsem maximum. - Jo.
Jsi rozmazlený, co?
O čem to mluvíš?
Protože jsi byl tolikrát v Ráji.
- Ne. - Dnes tam fakt jet nemusíš.
Přestaň tam jezdit.
Už jsi byl mockrát.
- Nemusím tam jezdit. - Jo.
Ale i tak to může ublížit.
- Tvým citům? - Jo.
- Proč? - Může mi to ublížit, pokud…
Nejet do Ráje není problém.
Jo.
Je to tak, jak to je.
- Cos říkal? - Co?
O čem si to pro sebe mluvíš?
„O čem to mluvíš?“
Asi máš o čem přemýšlet.
- Já? - Jo, byla jsem…
- Byla jsem fakt zvědavá. - Jo.
Proto jsem si chtěla promluvit.
Zvědavá na co?
- No, když včera všichni odešli… - Jo?
Zajímalo mě, proč jsi se mnou chtěl mluvit.
- Řešil jsem to i se Si-an. - Jo.
Řekl jsem jí to.
Že jsem Min-seol nejdřív vnímal jako mladší sestru.
- Jo. - Ale že na ni myslím.
Jo.
Řekl jsem jí, že pořád nevím, co si o tom myslím.
Udělal jsem to včera při večeři, i když jsem nemusel.
- Včera? - Jo.
Ale mě nezajímá, cos dělal včera.
Chci vědět, proč jsi za mnou přišel.
Řekl jsem ti, o čem jsem mluvil se Si-an.
- Nemůžeš o tom mluvit? - Ne, že na tebe myslím.
- Aha. - Proto jsem to chtěl probrat.
Ale vybral jsem si Si-an, protože k ní toho cítím víc.
Abych to shrnul, mluvil jsem se Si-an a strávil s ní víc času.
A i přes pár těžkých okamžiků
jsem se nakonec ve svých citech k ní utvrdil.
Smířil jsem se se svými pocity.
Teď mě znervózňuje a dělá starosti to,
že i když dám Si-an všechno, nebude jí to stačit.
Taky
jsem se snažil být upřímný,
ale chvíli jsem se choval nerozhodně.
Rozhodnutí je na Si-an.
- Vyjádřil se jasně. - Ano.
Proto jsem si začala říkat,
jestli pro tebe nejsem až moc jako mladší sestra.
To jsem si nejdřív myslel.
Ale pak jsem byl trochu rozpolcený a zmatený.
Kdy? Po návratu z Ráje?
- Jo, když jsme se vrátili. - Fakt?
- Byls rozpolcený a zmatený? - Jo, byl jsem zmatený.
Proč? Z jakého důvodu?
Protože jsem byl podruhé v Ráji s tebou.
- Jo. - Takže…
Měl jsem tě s kým srovnávat.
- Jou-džin. - Jo, když budeme hnidopišit.
- Jo. - Takže…
Nechtěl jsem vás srovnávat.
Ale ty dvě situace se začaly přirozeně překrývat.
Zjistil jsem, že podruhé si to mnohem víc užívám.
- Jo. - Jo.
- Zjednodušeně řečeno. - Jo.
Jídlo chutnalo lépe a naše povídání bylo zábavné.
Nutilo mě to si myslet: „Není tohle lepší?“
Jo.
- To byl ten důvod. - Jo.
Aha.
Tak to bylo.
Netušila jsem, že jsi rozpolcený.
- Obvykle to nedávám najevo. - Přesně.
Proto jsem to taky nedělala.
Ale pořád jsem na tebe myslela.
V Ráji jsem byla jen s tebou.
Já vím.
Moc mě to s tebou bavilo.
- Ostatní jsem moc dobře nepoznala. - Jo.
Což pořád platí a nemyslím, že se dozvím o moc víc.
Jo.
Takže si budu dál vybírat tebe.
Tak to prostě je.
- Nesnažím se na tebe tlačit. - Jo.
Necítím se tak.
- Ne? - Jen…
Možná bys měl.
Je to nepříjemné.
Fakt?
Ne.
Až doteď jsem se taky snažil být upřímný, takže…
Jo.
Chápu, jak ti je.
Ale…
- Nechci na tebe tlačit. - Jo.
Ale chci, abys na mě myslel.
Snad ti se mnou není nepříjemně.
- V pohodě, není. - Jo.
- Je mi fajn. - Udělám totéž.
Není mi nepříjemně,
spíš mě to mrzí.
Chápu.
Chtěl jsem si o tom promluvit.
A jsem ti vděčný, žes to udělala.
Pokud dnes nepojedeš do Ráje, dejme si večeři.
„Dejme si večeři.“
A pokecáme víc.
Vzpomínky na Džun-sea mi zůstanou ještě dlouho.
A jsem mu vděčná.
Proto k němu cítím lásku i nenávist.
A když říkám „lásku i nenávist“, tak to myslím doslova!
Je to k vzteku.
Co nadělám? Musím to prostě vydržet.
Ta je tak rozkošná.
Je to benjamínek Min-seol! Miminko.
Zbývá den nebo dva
- a vše se začíná rýsovat. - Jo.
- Džun-seo se vyjádřil jasně. - Ano.
Min-seol už nebude zmatená.
Ne, to rozhodně nebude.
Oba řekli to nejlepší, co mohli.
Nejen Min-seol. Ani Džun-seo
- nebude zmatený. - Jo.
- Posune se dál. - Ano.
Je vždy těžší čekat, jestli si tě vyberou, než vybírat.
- Taky myslím. Viď? - Jo.
Včera se Si-an…
Zdráhal jsem se vyjádřit až do té míry, že mě to mrzelo.
Lituju toho.
- Zdráhal ses? - Jo.
Protože zdejší tempo je úplně jiné než venku.
Ale myšlenka, že si musíme vybrat
a stát se párem, abychom něčeho dosáhli…
Říkám si, jestli je to při intenzitě tohoto místa možné.
- Není to lehké. - Jo.
Teď se rozhodně chci se Si-an posunout dál.
- Určitě? - Jo.
- Rozmyslel ses? - Jo.
Tak koho si vybereš?
Já?
- Ale… - Bože.
- Pokračuj. - Já fakt…
- Co? - Já fakt upřímně…
Asi to beru vážněji, než jsem myslela.
Viď?
- Jo. - Jo, a teď se rozpláčeš.
Jo.
Mít zájem o víc lidí zároveň je…
Těžko se to zvládá.
Něco takového venku není možné.
Ale tady ano.
Jenže já něco cítila k více lidem najednou,
takže jsem si přišla…
- Úplně… - Zahlcená?
Ne, to ne.
Spíš jako špatný člověk.
- Takhle nepřemýšlej. - Já vím.
Ale je to pravda.
- Jo. - Ale…
Každý den se to mění.
A jakákoliv maličkost, kterou udělali…
- způsobila rychlou změnu mých citů. - Jo. To je fakt.
Bože, musíš z toho šílet.
Vážně, za těch pár dnů…
Ale stejně… Jo.
Když s někým chodím,
ráda trávím hodně času společně a chovám se láskyplně.
Mám ráda cituplnou komunikaci, která je opravdu zamilovaná,
i když je trochu kýčovitá.
Ale Džun-seo nepůsobí
jako vřelý nebo přátelský typ.
Říkám si, že když spolu budeme chodit, způsobí to potíže.
Mohlo by mě to nakonec dost štvát. Na to teď myslím.
Upřímně? Povahu druhého člověka nezměníte.
Je to matoucí.
Takže…
Nevím.
Mám pocit, že mi praskne hlava.
Je si dobře vědoma jejich rozdílností.
Ví také, že povahy se nemění.
Ví to.
Ale Džun-seo by byl podle mě ve vztahu rozkošný.
Strozí chlápci, kteří svou náklonnost projevují činy, jsou také moc okouzlující.
- To jsou. - Jo.
Jenže pro Si-an je problém, jak s ní mluví.
Má problém to tolerovat.
Si-an každopádně řekla, že si vybere jednoho z nich.
- Ano. - Džun-sea, nebo Džong-sua.
Jo.
Ale zkusí to ještě naposled s Džong-suem?
Myslím, že jo.
- Podle mě vybere Džong-sua. - Souhlas.
Co myslíš ty? Nesouhlasí.
Proč mám pocit, že to bude Džun-seo?
Protože kdyby se včera s Džun-seem bavila tak dobře
jako na prvním rande v Ráji,
určitě by dnes vybrala Džong-sua.
Jenže včera to bylo zklamání.
Nebylo by pro ni rychlejší,
kdyby s ním dnes jela znovu a zjistila, jestli k němu něco cítí?
Místo toho, aby znovu zkusila Džong-sua, pak ho porovnala s Džun-seem,
jen aby nevěděla, kterého vybrat…
- Jo. - Jednodušší je potvrdit si Džun-sea
a odříznout ho, když to nevyjde.
Souhlas s Džin-jongem.
Tak bych to udělal já.
- Džun-seo? - Ano.
Měla by vzít Džun-sea.
Tato logika dává smysl.
- Ale Si-an může přemýšlet jinak. - Není to logický člověk.
Jo.
Poprvé byla v Ráji s Džong-suem.
To na ni mělo obrovský dopad.
Takže nevím. Instinkt mi říká, že pojede s Džong-suem.
- Aby si byla jistá… - Jo.
Aby se utvrdila v citech.
Než aby ho nevybrala a litovala,
- pojede ještě jednou. - Chce se utvrdit.
Pak se rozhodne.
Ale pokud si vybere Džong-sua,
bude to podle mě znamenat, že její city rozhodně patří jemu.
Nemyslím si, že by v této situaci udělala něco zbrklého
a jela zase s Džong-suem, aby znovu zjistila, co cítí.
Souhlasím, protože Theovi o svých citech řekla jasně.
Jo.
Fajn. Co myslíš ty, Hanhe?
Taky myslím, že to bude Džong-su.
Tak se vsaďme.
- „Vsaďme!“ - O večeři.
Jasně, to zní dobře.
Proč chceš tak moc přijít o peníze?
- Ještě nevybírají finálové páry. - Jsem si jistá.
Je si jistá.
Zní mi to dobře.
- Podělíme se na třetiny. - To zní dobře.
Nemám tušení. Jsem zvědavý, koho Si-an vybere.
Myslím, že tím všechny překvapí.
Fakt?
Půjde proti všem očekáváním?
PEKLO 17:00
Nyní sestavíme páry, které půjdou na rande do Ráje.
ČUNG JOU-DŽIN
Kluci musí být nervózní.
Musí se klepat.
- Srdce jim buší. - Cítíme to!
- Buší jim tak rychle. - Říkají si: „Budu to já?“
Začneme prvním místem, Lee Si-an.
Vyber si osobu, se kterou chceš jít na rande do Ráje, prosím.
Bude to Džun-seo.
- Jo. - Taky si myslím.
Osoba, se kterou bych chtěla jít do Ráje, je…
Po druhém rande s Džun-seem
mi došlo, v čem se jeho povaha liší od té Džong-suovy.
Džun-seo je drsňácký typ,
zatímco Džong-su je milejší a něžnější.
Dám přednost někomu něžnějšímu?
Nebo raději poslechnu své srdce?
Pojedu s někým,
s kým ráda trávím čas, i když není tak něžný?
Kvůli tomu jsem rozpolcená.
Je na vážkách.
- To tedy ano. - Jo.
Ale mluví, jako by se přikláněla k Džun-seovi.
Viď?
- Její srdce to k němu táhne. - Líbí se jí víc.
Počkejte, vydržte.
Proč nás tak zajímá, s kým chce Si-an randit?
Mám co dělat s vlastním životem,
ale umírám touhou zjistit, s kým půjde na rande.
- Jsem zvědavý. - Já moc.
- Znervózňuje mě to. - Ano.
Osoba, se kterou bych chtěla jít do Ráje, je…
Lee Si-an vybrala…
PŘÍŠTĚ UVIDÍTE
Udělám, cokoliv si zamanu.
Musíš prostě pokračovat.
Je to noc plná starostí.
Chceš se zeptat ještě na něco?
Nejsem typ, kterého takové věci zajímají.
Přišlo mi, že se o mě doopravdy nezajímá.
Od začátku jsi to byla ty.
A to se nezměnilo.
Umožnilas mi se toho opravdově zúčastnit.
Nyní vás čeká konečné rozhodnutí.
Ten, s kým bych ráda opustila Peklo, je…
Překlad titulků: Tereza Nesvačilová