РАЙ ПЕКЛО
ЛІ СІ АН
ЧОН Ю ЧЖИН
КІМ МІН СОЛЬ
ПЕ ЧЖИ ЙОН
КІМ ХЕ ЧЖИН
КІМ А РІН
ПАК ХЕ РІН
КІМ ДЕ ХВАН
КУК ТОН ХО
ЧАН ТЕО
КІМ ЧЖОН СО
ЮК ЧУН СО
АН ЧЖОН ХУН
ПЕКЛО ДЛЯ САМОТНІХ
Людина, з якою я хотіла б вирушити до Раю, - це…
Юк Чун Со.
Отак!
Саме так.
За логікою, саме його черга йти.
- Точно. - Ну…
Вона вже ходила з Тео і Чжон Со.
Лі Сі Ан утворила пару з Юк Чун Со.
Розважся.
…Юк Чун Со.
- Юк Чун Со. - Так і знав.
Виходь.
Ходімо.
Ох і довго же ти йшов.
Чому мені…
так ніяково?
Дивно йти з тобою в Рай.
І не кажи.
Не думав, що піду сьогодні,
бо не дуже виразно висловлював свої почуття.
- Ти був виразним. - Справді?
Відчуваю полегшення.
Може, буде веселіше, ніж очікується.
Вони обоє неабияк стримували почуття.
- Це буде весело. - Невже?
- Саме так. - Бо…
Вони поводилися обережно поряд із Чжон Со і Мін Соль.
Тепер можуть розважитися, не хвилюючись про інших.
Визначення пар для побачення в Раю завершено.
Лишитися ні з чим…
Дуже гірко.
Це неприємно.
Очевидно, відчуваєш, що становище хитке.
Бідолашний Тео.
Овва…
- Ось як усе обернулося. - Тео…
Нащо Тео вийшов і дивився, як вони йдуть?
У нього ще буде шанс, так?
- Так. Хоч один. - Маю надію.
- Ще один шанс для Тео? - Я почав уболівати за Тео.
Вийшло точно, як очікувалося.
- Точно, як очікувалося. - Так.
Власне, ти цього не чекала.
- Це правда. Не чекала. - Я теж.
Серйозно.
- Так? Щодо Чун Со. - Аж ніяк.
- Не думала, що це буде він. - Ще б пак.
Вона постійно натякала.
Думала, може, несподівано буде Чжон Хун.
- Що? - Хтось геть інший.
Про що ти?
- Чін Кьон, зовсім ні. - Ні? Ну гаразд…
Перепрошую.
РАЙ КІМ А РІН І КУК ТОН ХО
- Їдьмо обережно. - Добре.
- У авто такий класний звук. - Так, неймовірний звук двигуна.
Боже, в мене серце калатає.
У мене теж.
Коли опиняюся в авто, яке подобається, починає калатати.
Можеш трохи нахилитися вперед? Добре?
- Усе. - Дякую. Така турбота.
- Час летить, правда? - Це точно.
- Більше половини позаду. - Повірити не можу.
Більше половини позаду.
Однак це моя перша подорож до Раю.
Це правда.
Ми перетинаємо ріку.
Тон Хо перетинає…
Тон Хо перетинає міст Тонхо?
Тон Хо перетинає міст Тонхо.
Думатиму про це щоразу, як перетинатиму цей міст.
Матиму за велику честь.
Думатиму про це щоразу.
Це фактично його назва. Міст Тонхо.
Точно.
Як значуще.
Це наче мрія.
РАЙ ЛІ СІ АН І ЮК ЧУН СО
Втретє відчуття приємні.
- Насолоджуйся. - Так, приємно.
- Ми перетнули середину. - Так.
Завтра вже сьомий день.
- Я трохи… - Так?
Було так весело до третього-четвертого дня.
- Так. - Я зустрічалася з людьми, ходила в Рай…
Але зараз навіть розібратися у власних почуттях не можу.
Якщо хтось спитає про мої почуття…
- Так. - Не знаю, що відповісти.
- Так. - Ось що зі мною відбувається.
Це зрозуміло.
Раптом стільки думок вирує в голові…
Так.
Тож я дуже знесилена.
- Розумію. - Так.
У неї купа варіантів - от і є над чим замислитись.
Думаю, тепер вона більш серйозно обмірковує свої рішення.
Спершу вона прийшла заради розваг.
Але починає більш глибоко замислюватися, побачивши, які всі класні.
- Атмосфера чудова. - Овва, тут круто.
- Перепрошую. - Овва, кава.
На вигляд смакота.
Дякую за їжу.
Дякую.
Це куряче стегно?
- Так. Хочеш спробувати? - Так.
Добре.
Відрізняється від курячої грудки.
Дякую.
Ось соус.
Ну як? Смачно?
- Смачно, так? - Дуже.
Тобі покращало?
Я така задоволена.
- Точно? - Безперечно.
Тоді що за погляд?
Безперечно.
Добре.
Ти старший за мене, так?
- Скільки тобі? - Імовірно.
Я народився в 1996 році.
- У 1996? - Так.
А ти, мабуть, у 1998?
- У 1999. - У 1999?
Так.
- То скільки тобі? 26? - Ти молодший, ніж я думала.
Мені зараз 25.
Двадцять п'ять. Так.
То ти старший.
Сьогодні це схоже на втечу.
- Скажи. Саме так. - Так.
Справді не думав, що це станеться.
- Чесно. - Що?
Не думав, що опинюся тут сьогодні.
- Був невпевнений. - Так.
Я думав,
що я не виражав свої почуття до тебе так, як інші.
Тож не сподівався надто.
Та потім назвали моє ім'я.
Так.
Я відчув полегшення і здивування.
- Ясно. - Так.
Цього я не очікував.
Розумію.
Учора
я була вдячна, що ти підійшов першим. Я теж думала, що треба поговорити.
І я думала, ти добре все виразив.
- Учора? - Так.
Справді?
Чому ти не відповів на запитання?
Що?
Яку людину ти б узяв із собою до Раю?
МИНУЛОГО ВЕЧОРА
Тоді…
З ким ти хочеш піти, Чун Со?
До Раю?
Нащо ти це зі мною робиш?
Просто вип'ю.
Я багато розмовляв із Тео
і отримав загальне розуміння того, що він до тебе відчуває.
Тому…
я намагався проявляти більшу обережність.
Я точно знаю, кого ти зараз цікавиш,
тож не хотів випадково розкрити це під час гри з випивкою.
Раніше я теж про це як слід не згадував.
Ось чому.
- Вона задоволена. - Гарна відповідь.
- Вона її оцінила. - Так.
Він проявив увагу до суперників.
Так.
Чесно,
у мене враження, що я трохи стримую свої почуття
до людей, з якими ходила в Рай.
Чому?
Мої почуття постійно змінюються.
Але вони можуть сприйняти їх як належне…
Так.
Або це може призвести до непорозумінь…
- Так. - А я ще не вирішила.
- Саме так. - Тому…
Я стримуюся, навіть коли хочу висловитися.
Зрозуміло.
Тож…
Після сьогоднішнього дня
я хочу швидко розібратися зі своїми думками…
Так.
І хочу вільно виявляти почуття.
Так.
- Але… - Хочу сказати, якщо хтось подобається.
У тебе суперечливі почуття?
Просто треба багато чого обміркувати.
Спочатку
я просто була щаслива і розважалася.
- Але зараз… - Так.
Мені страшно.
- Ясно. - Так.
Це почалося сьогодні. Раптом енергія впала до нуля.
Справді?
- Так. - Розумію.
Але суперечливість і розгубленість означає, що ти залишаєшся собою.
Так я думаю.
Тобі врешті-решт доведеться вирішувати,
тож наразі відклади рішення.
Насолодімося їжею.
- Насолодімося розмовою. - Добре.
- Розважимося й підемо. - Авжеж.
- Постався до цього з легкістю. - Так.
- Не будьмо надто серйозними. - Так.
- Зробімо це. - І сьогодні я зосереджуся на тобі.
- Добре. - Так.
- Це… - Розмова з Чун Со дуже заспокоює.
Згоден.
Чун Со своїми порадами умиротворяє людей.
Так.
Гадаю, у них обох однаковий рівень чесності.
- У них схожі характери. - Так.
Вони прямолінійні й не надто…
Серйозність спричиняє їм забагато незручності.
Замість того, щоб ламати собі голову, сподіваюся, Сі Ан розважиться з Чун Со.
Але якщо подивитися на людей, які ламають голову над купою варіантів,
врешті вони лишаються самотніми.
- Це правда. - Такої відповіді ми не очікували.
Люди, яким бракує варіантів, одружуються з першим-ліпшим.
Я часто бачила таке у знайомих.
Я не кажу, що Сі Ан залишиться сама.
Сподіваюся, вона знайде щастя.
Хай там як, вона популярна.
- Так. - Тут є над чим подумати.
Іноді думають забагато і не можуть нічого вирішити.
Так, і вона не просто це каже. Вона справді здається непевною.
Вона й справді заплуталася.
- Салат, фрукти, шампанське… - Фрукти? Обожнюю.
- Ось. - На вигляд апетитно. Дякую.
Зараз буде випробування.
- Вмієш відкорковувати пляшки? - Постарайся.
Ніколи ще цього не робив.
- Не виходить? - Ні, все гаразд.
Зараз буде.
Як гарно виглядає.
За зустріч.
- За зустріч? - Так.
Смачно.
Це точно рай.
Не знаю, яке воно на смак.
- Смачне. - Смак шампанського.
Що це? Тофу?
Спробуймо. Скуштуй.
- На вигляд як тофу. - Так?
- Подаси мені ніж? - Звісно.
Оцей?
Будь-який.
Чому тут усе так складно?
Ця його риса напрочуд чарівна.
- Так. - Ці слова розкрили його незграбність.
- Він не вдає, що ідеальний. - Це мило.
І мені варто поводитися так, ніби нічого не знаю.
Гаразд. Смачного.
Дякую.
Дуже смачно.
Загалом їжа в Пеклі наче каміння.
Це точно.
А тут і жувати не треба.
Дивися, для авокадо зуби не потрібні.
І то правда.
Дуже цікавить твоя робота і вік.
Мені кортить дізнатися твій вік.
- Можна вгадати? - Більше за все тебе цікавить мій вік?
- Ні, робота. - Робота?
Безумовно, ти молодша.
Думаю, десь двадцять…
Приблизно двадцять…
Двадцять…
шість?
Насправді на три роки менше.
Тож, думаю, тобі 23.
- Ні, кажи чесно. - Двадцять три.
- Двадцять три? - Так.
Мені 25.
Я майже вгадав…
Ти на мене так витріщилася, ніби це значна різниця.
- Різниця у рік значна. - Так.
Цілий рік.
Двадцять п'ять. Вгадай, скільки мені.
Знаєш, ти можеш бути старшою.
- Може, я багато через що пройшов у житті. - Не думаю.
Однозначно ні.
Чому ти така впевнена?
У мене відчуття,
що ти старший за мене.
Але не 30, тож, гадаю, 29.
І додам ще рік.
Тож 30.
Ти це зробила, бо я радів цифрі 29?
Так. Тридцять?
- Тридцять? - Твоя правда.
- Справді? - Так, мені 30.
Вгадала.
На 30 і виглядаєш.
Твоя робота.
Думаю…
коли я дивлюся на те, як ти вдягаєшся і таке інше,
схоже, ти знаєш, що тобі личить.
Я подумав, може, ти модель чи працюєш у фотографії.
- Так. - Правда?
Я знімаюся в рекламах.
Це моя робота.
Я модель і знімаюся в рекламах.
Уже три роки знімаюся для косметичного бренду.
Також працюю моделлю весільного одягу і фітнес-моделлю.
КІМ А РІН, 25 РОКІВ МОДЕЛЬ
Це моя робота.
То ти береш участь у фотозйомках і позуєш, отак відставивши плечі?
А в тебе добре виходить.
- Тобі ж треба так робити? - Так, я люблю позувати плечима.
Це так цікаво.
Ти колись була весільною моделлю?
Так.
- І скільки разів ти виходила заміж? - Думаю, десь тричі.
Яке захопливе життя.
Це було так…
- Несподівано. - Так.
Весело так угадувати.
Не знаю, що в тебе.
- Що? Робота? - Так.
Так.
Спробуй.
Схоже, ти працюєш у офісі.
Як би ще я заробляв?
Ти думала, я вдома сиджу?
Працюю в офісі.
То я мала рацію про те, що працюєш у офісі?
Так, я професійний аудитор.
- Аудитор? - Так.
Овва, не може бути.
У мене було відчуття, що це якась робота за професією.
У тебе офіс часом не в Йонсані?
Так.
- Бо… - Amore…
- Звідки ти знав? - Можна сказати?
- Нещодавно я була там на зйомці. - Так. Це зазвичай…
- Знаєш будівлю Etude? - Так.
Я там часто буваю по роботі.
- Можливо, ми перетиналися. - Може й так.
Там гарні підземні ресторани.
Так.
Коли ти була там востаннє?
Я там принаймні раз на два-три місяці.
- Мабуть, ми проходили повз одне одного. - Так?
Ми були дуже близько. Овва, це так круто.
- У них є щось спільне. - Так.
Що два місяці - це…
- Так. Не так уже часто. - Точно.
Навряд чи вони часто перетиналися.
Ще цікаво, де ти живеш.
Так, мені теж.
- Оскільки ти працюєш у Сеулі… - Так.
Якщо в тебе багато фотозйомок,
ти, мабуть, живеш у районі типу Нонхьон, Апкучжон, Чхондам чи Каннам?
Сінса?
Де ти живеш?
Я живу у Ванґсімні.
Ванґсімні.
- Справді? - Що?
- Що таке? - Що?
Він живе у Ванґсімні?
- Чому ти здивований? - Я теж.
- Справді? - Так.
Серйозно?
Овва, справді?
Це так дивовижно.
- Так. - Це точно.
Може, вони все ж таки бачили одне одного раніше.
Я живу в Ванґсімні.
Уже вісім чи дев'ять років.
- Справді? - Так.
Я - два роки.
Я там уже сто років. Давно живу у Ванґсімні.
- Ми сусіди. - Так і є.
Ми друзі з одного району.
- То тому ти так здивувався. - Тоді…
Мабуть, ми їздили в одному й тому самому метро на роботу.
Як таке можливо?
Дивовижно.
Це точно.
Таке нечасто трапляється.
Але у нас багато спільного.
Я навіть почала думати, чи не доля це.
Бути з одного району…
Це багато означає.
Отак зненацька.
- Можливо, це посилить їхній інтерес. - Так.
Це відчуття чогось знайомого.
Це правда.
- І думка про долю… - Так.
Піддаєшся романтичній складовій.
Добре прийти сюди після всіх тих турбот
і незбігу за часом.
- Ми могли піти при першому визначенні пар. - Так.
Я досі про це так шкодую.
Людина, з якою я хотів би вирушити до Раю, - це…
Кім А Рін.
Дякую.
Чан Тео.
Для мене то був перший…
Так, це був…
Шокувальний момент.
Але зараз
мене ніхто не цікавить, і я ні з ким не хочу розпочинати бесіду.
Я більше не хочу
щось обмірковувати чи ламати голову.
Тож я пішла і знайшла тебе, щоб поговорити,
щойно ти повернувся.
«Агов, поговорімо».
Справді?
- Мені довелося набратися сміливості. - Розумію.
Ми з Сі Ан вирішили посидіти надворі, саме тоді підійшли ви з Чжон Со.
Тож, на щастя, ми вчотирьох сіли разом.
Саме так.
Але оскільки ми всі сиділи разом,
мені було трохи ніяково відводити тебе вбік.
І так довелося зібратися з духом, щоб постукати в твої двері.
Так. Це було сміливо.
Спершу мене здивувало…
коли наш наївний і невинний звір Чун Со…
Чому він там сів?
Ти теж не очікувала, так?
- У тій ситуації… - У нього ще зубна щітка була.
- Я б пішов геть. - Так.
Та він раптом захотів сісти - звісно, ми не відмовили.
Так.
Агов. Йо.
- Чим зайняті? - Просто балакаємо.
- Справді? - Так.
Не проти, якщо приєднаюся?
- Влаштовуйся. - Добре.
Що відбувається?
- Він був трохи нетямущий. - Так.
Він просто сів там, наче брав у нас інтерв'ю.
Я подумав: «Нічого не вийде».
Коли Чун Со сів, почали приходити інші.
Тоді я подумала: «Ну от і все.
Чому нічого не виходить по-моєму?»
Я була така роздратована й засмучена, що просто вийшла з їдальні.
Ми все оминали одне одного. Шлях сюди був тернистим.
Вони пройшли довгий шлях.
Це так.
Гадаю, деяким людям судилося пересіктися.
Це так заспокоює.
- Дивишся на них, і настрій покращується. - Так.
У нас є перша пара.
- Точно. - Так.
- Наші вітання. - Так.
- Тон Хо і А Рін. - Так.
- Не хочу псувати настрій. - Так.
Але чому я постійно думаю, що між Хе Рін і Тон Хо…
- Є якесь непереборне почуття. - Може, там щось більше.
Так.
- Тоді Тон Хо не міг у цьому розібратися. - Твоя правда.
- Усе так просто не скінчиться. - Так.
Головне - почуття Тон Хо.
- Ти голодна, так? - Вмираю з голоду.
РАЙ ПЕ ЧЖИ ЙОН І КІМ ДЕ ХВАН
- Я голодна. - Я теж.
- Нумо їсти. Смачного. - Смачного.
Посуньмо ці тарілки ближче.
Зможеш відкоркувати?
Я злякалася!
- Це могло погано скінчитися. - Так.
Він точно народився в 2003 році.
Я злякалася!
- Дякую. Так. - Я здивувався, як легко відкоркувалося.
Дякую.
Боже, обережно.
Господи!
- Він такий милий! - Просто милота.
Треба якось випити з Де Хваном.
Я в захваті від них обох.
То я почну?
- А хочеш? - Тобі цікаво?
Зажди. Думаю, спитати першим про вік чи роботу.
Обирай.
Давай по черзі.
- Авжеж. - Потім про вік.
- Отже, моя робота… - Так.
Я дизайнерка.
- Але… - Це тобі личить.
Я дизайнерка інтер'єру.
Наразі я працюю дизайнеркою інтер'єру.
Я підбираю меблі для заходів, які проводять бренди,
відповідно до їх іміджу та цінностей.
Також я вношу ідеї дизайну їхніх об'єктів.
ПЕ ЧЖИ ЙОН ДИЗАЙНЕРКА ІНТЕР'ЄРУ
- Яка в тебе робота? - Моя робота…
- Я диджей. - Ясно.
Я музикант, створюю електронну музику.
Справді?
А ще я керую клубом.
- Справді? - Так.
- Він диджей? - Диджей?
- Це так несподівано. - Керує клубом?
Він диджей?
Я диджей.
Також я керую підземним клубом в Ітевоні.
На відміну від того, що уявляє про клуби більшість людей,
ми граємо переважно хаус.
Цей музичний стиль і культура вечірок досі відносно нові в Кореї.
Я хочу одним із перших популяризувати цю музику,
щоб її відкрило для себе більше людей, і вона стала більш мейнстримною.
КІМ ДЕ ХВАН ДИДЖЕЙ І ВЛАСНИК КЛУБУ
- Справді? - Так.
Я цього й уявити не могла.
Дуже несподівано, еге ж?
- Це шокує. - Не схоже на мене, так?
Навіть ніколи не уявляла, що ти створюєш музику,
бо я думала, в тебе…
більш спокійна робота.
- Ти гадки не мала, що я керую клубом, так? - Зовсім.
- Взагалі. - Так.
Навіть почувши це, досі важко уявити.
- Правда? - Так.
- Просто не сходиться. - Так.
Цікаво, скільки тобі років.
Вгадай.
- Я перший назву свій вік. - Авжеж.
Тридцять один?
- Я вгадала? - Так.
- Я маю рацію? Справді? - Так.
- Що? - Що?
Господи.
- Старший, ніж ми думали. - Йому 31?
Так.
- Він старший за мене. - Він старший.
Ми думали, він юний, років 22.
- Справді? - Так.
Власне, я думала, тобі десь 30.
- Що? Десь 30? - Тридцять. Так.
Нащо ти додала рік? Це образливо.
Беру свої слова назад.
- Справді? Я мала рацію? - Так, мені 31.
- Я вгадала одразу, так нецікаво. - Так.
- Спробую вгадати твій вік. - Добре.
Двадцять…
сім.
Двадцять сім?
- Двадцять шість. - Двадцять шість?
- Двадцять п'ять. - Двадцять п'ять.
- Мені 25. - Справді?
- Але… - Так?
Ти здаєшся дорослою.
- Справді? - Так.
Тому я думав, що ти старша.
Я була впевнена, що Чжи Йон старша.
- Серйозно. - Так.
Ми маємо перепросити у Де Хвана.
- Це точно. - Нам прикро.
Ти сьогодні багато говорив із новенькою, так?
- Я багато говорив із новенькою? - Так.
- Із дівчиною? - Так.
Коли ми їли…
- Так. - Після гри Хе Рін сіла поряд із тобою.
СЬОГОДНІ ЗА ОБІДОМ
Що це? Ще ніколи не бачила цього образу.
- У мене? Справді? - Так.
Схоже, тобі подобаються окуляри.
Я багато привіз.
Вони хочуть, щоб ти зняв окуляри.
Але вони класні. Як прикро.
Прикро.
Мене це трохи стурбувало.
Ясно.
- От і все. - Зрозуміло.
- Трохи. - Справді?
Але не дуже. Лише трохи.
Тож я й надалі дивилася на тебе.
- Але ти на мене не дивився. - Так.
Я подумала: «Погляньте на нього.
От уже малий…»
Я постійно дивився в твій бік.
- І ми часто зустрічалися поглядом. - Справді?
Я думав, ми спілкуємося телепатично.
- Правда? - Так.
Було враження, що Чжи Йон трохи ревнує, тож це було мило.
У Раю чи в Пеклі -
мені все подобається, допоки я з Чжи Йон.
КАТОК
Ти вже бувала на цьому катку?
Так, одного разу.
Ось вони.
Сідай тут.
Як це вдягнути?
- Ось так. - Стривай.
Треба затягнути шнурки.
- Це захистить щиколотки. - Добре.
Трохи притисни ногу донизу.
Отак добре.
Вони напрочуд тугі.
- Туго? - Так.
- Він раптом такий вправний. - Так.
Він і катається добре.
- Раптом… - І він робить потрійний аксель.
Однак він на вигляд не надто спортивний.
Так.
Ходімо.
- Давно цього не робив. - Зажди.
Я так давно не каталася.
Що думаєш? Я молодець?
- Так. - Краще, ніж очікувалося, так?
- Я схожа на Кім Йон А? - Що?
- Я схожа на Кім Йон А? - Так, зроби потрібний аксель.
Отак?
Ти молодець.
Пограймо в заморожування.
- Тікай. - Добре.
Мені страшно!
Мабуть, весело було.
- Я в захваті. - Вони такі невинні.
Зажди. Потягни мене.
Хапайся. Погнали.
- Я не рухатимуся. - Добре.
Ти штовхаєш мене ззаду?
- Хочеш, я тебе потягну? - Так.
Пане, ви заважкий.
- Як чудово. - Приємно.
Це вже точно.
Бальзам на душу.
Чесно, в мене враження, що ці двоє…
- Ми бачили таке чисте й невинне побачення. - Точно.
Я так тішуся.
Мабуть, це найбільш завидне побачення, яке я бачила в «Пеклі для самотніх».
- Справді? - Так.
Мені дуже сподобалося.
РАЙ ЛІ СІ АН І ЮК ЧУН СО
Мені холодно.
Одягни куртку.
- Я не взяла з собою. - Не взяла?
Чи взяв я свою?
Чорт, у мене лише це.
Хочеш одягнути?
Нічого. Просто завернуся.
Так.
- Подобається? - Безумовно.
Тобі личить.
- Оце? - Так.
Дарую.
Мені ніколи не личило.
Любиш квіти? У мене відчуття, що ні.
- Обожнюю. - Правда?
Так.
У тебе є сторона, з якої ти почуваєшся більш упевнено?
Навряд. Ти однакова з усіх ракурсів.
- Мені майже байдуже. - Справді?
Чому ти сказав «агов»?
- Що? - Чому ти сказав мені «агов»?
Не подобається?
Зви мене «Сі Ан».
Гаразд, Сі Ан.
Він швидко адаптується.
Одразу виправився.
Це моя звичка. Зводить мене з розуму.
Це стало звичкою.
«Кохає - не кохає.
Кохає - не кохає».
Ти хотів би ще з кимось піти на побачення, як повернемося?
Зараз я досить добре знаю всіх.
Навряд чи мене хтось по-новому зацікавить.
- Зрозуміло. - Так.
Сьогодні ти здаєшся мені більш зрілим.
Справді?
Так, коли я бачила тебе в Пеклі,
ти просто здавався спортивним хлопцем.
Але сьогодні мені більше
розкрилася твоя чоловіча сторона.
Ти крутий.
І в окулярах ти теж мав крутий вигляд.
- Справді? - Так.
Класно.
Усі знають, що до тебе залицяється Тео.
- Так. - Він мчить на всіх парах.
Тож я хотів тебе спитати,
якої ти про нього думки.
Тобто про мої почуття до Тео?
Так.
Чесно…
- Він мені подобається. - Що?
- Подобається. - Гаразд…
Подобається…
але, як я сказала, останнім часом я розгублена.
Ти мені теж подобаєшся. Але…
Чжон Со теж добре про мене дбає. Як і всі ви, через що мої почуття посилюються.
Але вони змінюються щодня.
- Тож, гадаю, це можливо. - Так.
- Вона зараз дуже відверта. - Так.
Ти єдиний, із ким я цим ділюся.
Я про це не дуже говорю, навіть коли питають дівчата.
Я теж не можу обговорювати це з хлопцями.
Так, просто не можу. Це так…
Це ж не одна людина подобається.
Відчувати потяг до кількох людей водночас…
- Так, це дивно. - Дуже дивно.
Поза межами цього місця неможливо.
Такого зі мною ще ніколи не бувало.
Це немов…
Тобі подобається цей хлопець, і цей, і той…
Що нам робити?
Чжон Со дуже ввічливий, у нього добрий характер.
У моменти з ним я відчувала неабияку схвильованість.
Тео завжди
демонструє свої почуття в милій і грайливій формі.
Дозволь подивитися. А ось тобі квіткова каблучка.
Хіба не гарно?
Чун Со справляє враження суворого хлопця.
Він не надто теплий і лагідний,
але випромінює енергію зрілої людини з сильними лідерськими здібностями.
Я дуже розгублена.
Гадаю, я розумію, як їй.
Наприклад, якби Чха Ин У сказав, що я йому подобаюся,
я була б на сьомому небі.
Та якби наступного дня це сказав мені Пак По Гим,
він би теж мені сподобався.
А наступного дня тобі це каже Пьон У Сок.
Серйозно. Я б так розгубилася.
- Мабуть, так воно і є. - Розумію.
Справді.
Ясно.
Однак визнати це нелегко.
Думаю, Сі Ан по-справжньому чесна людина.
Так.
А Чун Со добре тримався в її присутності.
- Так. - Він зберігав спокій.
Так.
Від нього віяло зрілістю.
Але чи однакові почуття вона має до хлопців?
Думаєте, так і є?
- Мені теж цікаво. - Так.
Чи можна мати однакові почуття до всіх?
- Можна бути зацікавленим. - Вони ж не можуть бути однаковими?
Як на мене, не можуть.
Зараз мені найбільше до вподоби Пьон У Сок.
Прямо як вона…
- Інші… - Ти нещодавно дивилася з ним драму.
Навряд чи почуття Сі Ан теж однакові до всіх.
- Так. - Це точно.
- Її тягне до того, з ким вона. - Більше до того, з ким вона?
Подумайте ще про таке.
Якби я був одним із тих трьох хлопців,
я би здався, почувши таке, і забув би її.
- Точно. - Так.
Але ніхто з них не здається.
Усі троє думають:
«Може, я лише один із трьох варіантів, але все одно спробую».
Мабуть, настільки чарівна Сі Ан.
- Гадаю, так. - Так.
Але оскільки Сі Ан постійно губиться та коливається,
вони ще більше тримаються за неї.
Чоловікам властиве бажання завоювати серце жінки.
- Можливо, думають, що старання допоможуть. - Так.
Сі Ан…
- Відчуваю запах басейну! - Твоя правда.
РАЙ КІМ А РІН І КУК ТОН ХО
- Поквапся. - Так, глибоко.
Доводиться йти навшпиньки.
Дуже глибоко.
Тримайся за мене.
Боже.
Відірвись від дна.
Я просто робитиму те, що робив до цього на грі.
Зажди. Ти сильно обгорів на сонці.
Так?
Уже видно смугу засмаги.
У мене й груди обгоріли.
Так.
Так добре. Іди сюди.
- Спробую. - Добре.
Будь хороброю.
Як це?
Ти наче цуценя.
Хочу навчитися плавати по-собачому.
Так зможу не потонути.
Над водою ти спокійна.
- Так. - Але під водою старанно працюєш.
Хочеться довго триматися на плаву.
- Мило. - Вони добре ладнають.
Так, усе як треба.
Гадаю, вийде, якщо трохи потренуюся.
- Трохи… - Як тобі?
Хочу теж спробувати триматися на воді.
- Тоді тримайся за мене і спробуй. - Добре.
Відштовхуйся і слідуй за мною.
- Але не напружуйся. Розслаб руки. - Добре.
Довірся мені й тримайся на воді.
Іди вперед.
Відштовхуйся.
Вибач, я тону.
У тебе заважкі руки.
- Спробую розслабитися. - Так, не напружуйся.
Допоможи мені.
- Тримайся. - Я розслаблюся.
- Добре. - Добре.
- Гаразд. Так. - Розслабся й іди.
- За мною. - Уперед.
Постійно.
Я просто буду тонути й далі.
Нумо ще раз. Цього разу я тебе підтримаю.
Тут геть не так, як у Пеклі.
Порівняймо довжину наших рук.
- Притулися до стіни. - У мене довгі руки.
У мене дуже довгі.
- Довжина рук… - Заждіть.
- Він робив це з Хе Рін. - Він міряв їх із нею.
Це дивно.
У мене ж довгі руки?
Мої довші. Дивися.
Авжеж, вони й мають бути довшими.
- Ти на 20 см вищий. - Бо я вищий?
Чим ще ти хочеш тут зайнятися?
- Упевнений… - Я…
…ти щось мала на думці.
Я просто хотіла багато розмовляти.
- І плавати? - Це було найважливіше.
Так, і плавати.
Мені страшно.
І ось тут. Добре.
Коли завтра повернемося, буде сильне відчуття порожнечі.
Збираєш речі та йдеш,
лише щоб знову опинитися в Пеклі.
Це тебе не турбує?
Ні, зараз не турбує.
Що ти маєш на увазі - зараз? Ти не шкодуєш?
Так, я досить довго була в Пеклі.
Я прибула до Раю з людиною, з якою хочу тут бути.
І у нас буде безліч можливостей обговорити подальший шлях.
Тож не думаю, що місце матиме для мене значення.
Думаєш,
ми прийдемо ще раз після чергової гри?
Чи буде останнє визначення пар?
Який у тебе прогноз?
Мабуть, у тебе є передчуття, оскільки ми тут побували.
Упевнена, хлопці гратимуть у гру.
Думаю, переможець зможе обрати і знову прийти сюди.
- Але якщо ти не… - Ти кажеш це зараз…
Але якщо буде гра між дівчатами?
І не кажи.
Нізащо.
- Ти досі впевнена? - Так.
Тоді викладись на повну і візьми мене з собою.
- Що ти сказав? - Що?
Погляньте на її обличчя.
Вона закохана.
Хочеш пива?
Давай.
Будьмо.
Удома ти харчуєшся як слід? Ти ж живеш сам.
Раніше я готував, бо хотілося.
Але більше ні.
Це важко через роботу.
- Ти вмієш готувати? - Так.
Можу приготувати майже все, що хочеться.
Справді?
Я навіть кімчі сама готую.
Це дивовижно.
Але, знаєш,
в цьому є неймовірна чарівність.
- Ти вмієш готувати кімчі? - Чарівність?
Якщо вміти готувати чарівно,
треба вміти приготувати щось на кшталт пасти.
Але я добре готую кімчі з зеленою цибулею.
Приготуй мені наступного разу.
Зроби мені кімчі з цибулею.
Схоже, ти хочеш домашньої їжі.
Оскільки я зараз у такому віці, я роблю все, враховуючи можливість одружитися.
- Я теж. - Так.
Лише припусти, що ми одружуємося.
Тому що в тебе пунктик на кімчі з цибулею? Ти її хочеш?
Гаразд, я тобі приготую.
Доставлю прямо до дверей.
- Припусти, що ми одружуємося. - Ні.
- Мені зараз так ніяково. - Через що?
Ти вмієш дратувати.
Тепер ясно, чому всі радять сюди завітати.
Кумедно тебе дражнити і спостерігати за реакцією.
Це тому люди заводять молодших партнерів?
Їм дуже комфортно,
і вони наче швидко зблизилися, так?
- Твоя правда. - Так.
Поряд із А Рін Тон Хо явно бере ініціативу на себе.
Так.
А от з Хе Рін він наче невпевнений, що робити.
Тому я думаю, що якщо Хе Рін зробить рішучий крок,
Тон Хо може знову втратити самовладання.
- Схоже на те. - І я такої думки.
- Так. - Згоден.
Тон Хо багато себе виражає.
Але, на диво, всі ми відчуваємо…
- Нам тривожно. - Саме так.
Є відчуття,
що десь на фоні нависла темна хмара.
- Не думаю, що він цілком упевнений. - Згоден.
- І все одно, з них вийшла б чудова пара. - Так.
РАЙ ЛІ СІ АН І ЮК ЧУН СО
- Не пий забагато, а то сп'янієш. - Добре.
Агов, закуски такі смачні, все їм та їм.
Годі казати мені «агов».
- Звертайся до мене за іменем. - Сі Ан.
Я не звик звертатися за іменем.
Мені подобається, коли кличуть за іменем.
- Добре, Сі Ан. - Так.
Але знаєш, чим це закінчиться?
«Агов, Сі Ан».
- Гаразд. - Нічого?
Як часто ти бачишся з дівчиною, коли ти в стосунках?
- Я? - Так.
Раз на тиждень…
Це так рідко.
Щонайменше раз.
Я роблю все, щоб хоча б раз на тиждень.
- Ясно. - Так.
Я знайшов би час, щоб побачитись хоч раз на тиждень.
- Про що ви зазвичай сперечались? - Про що ми сперечались?
Ну, я досить упертий.
Тож іноді
я не зважав на думки чи точку зору іншої людини.
- І домагався того, що хотів я. - Що ти хотів…
Над цим мені треба працювати.
Думаю, для іншої людини це все ускладнювало.
Відчуваю, що ти любитель посваритися.
Але я не вважаю сварки чимось поганим.
- Так. Звісно, ні. - Правда ж?
Сварки допомагають
краще зрозуміти себе та одне одного.
- Так. - Думаю, для мене це було так.
Усе одно, навіть якщо часто сваритися,
дещо про себе можна дізнатися лише в стосунках.
По-іншому не вийде.
Було багато ситуацій, коли за допомогою партнера я краще пізнавав себе.
То яких стосунків ти шукаєш?
- Яких стосунків я шукаю? - Так.
Мабуть, найважливіше - бути з людиною, з якою я хочу бути.
- Це правда. - Так.
Якщо вдасться це, то й усе інше само собою влаштується.
Іди за серцем.
До речі, мені здається, що з тобою розмовляти найлегше.
- Ти думаєш? - Безумовно.
- У мене справді відчуття… - Так?
У нас невимушена бесіда.
І то правда.
- Але зазвичай… - Так?
Я ніколи не питаю таких речей.
Але чи можна спитати…
- Можна. - Можна?
- Звісно. - Мені трохи цікаво.
Що ти думала про мене при зустрічі
і що думаєш зараз?
Спершу, якщо чесно, я зовсім не був зацікавлена.
Але…
З якоїсь причини ти був єдиним, з ким я як слід не поговорила,
і ти не розмовляв зі мною поза відведеним для розмов часом.
Так.
Тож…
мене це зацікавило.
Захотілося поговорити й пізнати тебе.
- Така була моя перша думка. - Так.
І коли ми зблизилися…
виявилося, що ти геть інший.
- У хорошому сенсі. - Так.
Але…
Також я подумала, що треба хоч раз піти з тобою в Рай.
І тепер, коли ми тут…
Це чудово.
Так.
- Мене до тебе тягне. - Так.
- Це цікаво і заплутано. - Ясно.
Так.
Думаю, я відчуваю те саме.
Сьогодні
у мене відчуття, що це справжнє побачення.
Ми разом поїхали до пункту призначення,
повечеряли і повернулися сюди.
Відчувається, що це справжнє побачення.
- Справді? - Так.
Як же чудово.
Усе здавалося справжнім.
Коли я розмовляю з тобою,
відчуваю…
що більше схожа сама на себе.
Я розслаблена й відверта.
Це правда.
Я просто говорю, не надто замислюючись.
Але…
така вже я насправді.
Розумію.
Тому, як на мене, наші розмови йдуть значно краще.
Справді? Це приємно чути.
Але я особисто відчуваю, що в тебе все одно досі багато чого на думці.
Так і є.
Річ у тому,
що мене багато чого турбує.
Про що саме думаєш зараз?
У мене дуже пересохли очі.
- Пересохли очі? - Так.
І?
І тут добре.
І?
Тут дуже добре.
Я просто хочу…
І я кажу це щиро.
Ти не мусиш обирати мене.
Але я хочу, щоб ти була справжньою.
- Так. - Так.
Не кажи щось типу: «Тут добре. Дуже добре».
Можеш сказати: «Я думаю про декого».
Або: «Я постійно думаю про цю людину».
Було б краще, якби ти казала щось таке.
Лише те, що ми тут вдвох,
не означає, що треба ховати чи прикрашати свої почуття.
Схоже, у тебе багато чого на думці.
На думці? Ні, я просто втомлена.
Тобі добре, хоча ти втомлена і п'єш?
Я так не думаю.
От у чому річ.
Мені добре, тому я вагаюсь.
- Розумієш? - Поясни.
Я часто бувала в Раю,
і мої почуття змінюються щодня.
Так.
До вчорашнього дня я була впевнена, що ти мені нецікавий,
але тут ти почав мені подобатись.
- Так. - І це мене спантеличує.
Хто подобається тобі найбільше з нас трьох?
Прямо зараз - Тео.
- Тео? - Так.
А чому?
Чому Тео?
Він багато висловлює свої почуття.
Він багато висловлює почуття і…
я постійно про нього думаю.
Саме це я і хотів від тебе почути.
Боже.
Але тут зросли мої почуття до тебе, тож я сильно розгубилася.
Ось що я хотіла донести.
- Що таке? - Що?
Що не так?
Не знаю.
- Мабуть, я п'яна. - Чому ти плачеш?
Не знаю.
Не плач.
- Не знаю. Гадаю, я втомилася. - Ось.
На душі суцільний хаос.
Думаю, я розумію. Не треба пояснювати.
Мабуть, це дуже гнітить.
Мені треба у вбиральню.
Серйозно, це так важко.
Просто говори як на духу.
- І якщо плачеш, не стримуйся. - Ні, річ не в цьому…
Я в такому стані, бо навіть у власних почуттях не впевнена.
Ясно.
А тепер виходь. Іди.
Не можу заспокоїтися.
Думаю, в мене трохи боліло серце.
Чесно, бачити себе такою нерішучою…
Мені це не до вподоби.
Було відчуття, що я безхребетна.
Та в той же час я подумала: «Таке можна зрозуміти.
Це те, що я насправді відчуваю».
У голові був повний хаос.
Тоді Чун Со і допоміг мені
випустити ті стримувані емоції.
Оце глибокі розмови за випивкою.
Я розумію, що зараз переживає Сі Ан.
Вона думає:
«Мені подобається цей хлопець і отой. А тепер ще третій? Та що зі мною?»
Вона спантеличена.
Думає: «Не слід цього робити».
Але, кінець кінцем, це «Пекло для самотніх».
Тут у них немає телефонів,
їм залишається тільки ходити на побачення.
Тож вона робить те, чого зазвичай не робила б,
через це вона спантеличена й розгублена.
Те, що я певною мірою можу зрозуміти Сі Ан,
мене дуже спантеличує.
Це всіх спантеличує.
- Я така спантеличена. - Ми всі.
З одного боку, я розумію.
Це не звичайне середовище.
- Так. - Це правда.
Вона прийшла в Рай із Чун Со, коли в її думках панував безлад.
Боже.
- Усе одно… - Так?
- Під час розмови з тобою… - Так.
Думаю, я змогла зрозуміти свої почуття.
- Справді? - Так.
Мені значно легше.
Дякую.
Просто…
Я піду за своїм серцем.
Добре.
Ніколи й уявити не могла, що це станеться за десять днів.
Усе одно, не замислюйся і не переймайся цим надмірно.
- Так, я дійсно відчуваю… - Ми з тобою…
Ми з тобою сюди ще повернемося.
Юку.
Ця заява була сказана з величезною впевненістю.
Таке відчуття,
що я підслуховую розмову біля кіоску.
Так.
Логіки бракує, але…
Ясно, що Чун Со вона дуже подобається.
- Більше, ніж можна подумати. - Так.
Твоя правда.
Якщо згадати перше інтерв'ю Сі Ан,
вона зазначала, що легко втрачає голову.
Вона казала, що хоче стабільного й надійного партнера,
який би терпляче на неї чекав.
Якщо подумати,
Чун Со втішив її в тій ситуації і сказав, що вони повернуться сюди…
Схоже, серце Сі Ан відкрилося дещо більше.
Але…
я постійно думала, що стосунки
з такою, як вона, можуть бути трохи ризиковими.
Якщо її почуття змінюються так часто під впливом ситуації,
якби я була її партнером,
я почувалася б напружено й стурбовано.
Але оскільки ще ніхто не почав зустрічатися,
і вони всі ще розмірковують,
думаю, має сенс продовжувати міркувати над цим у цьому місці.
Коли вони сказала, що змогла зрозуміти свої почуття,
це не означало, що вона зупинилася на конкретній людині.
Вона просто утвердилася в рішенні робити, що хоче.
- Так? - Гадаю, так.
Вона подумала: «Байдуже. Йтиму за серцем».
«Буду просто…»
Хіба вона не завжди була такою?
Ні, серйозно.
До сьогодні вона ходила на побачення з тими, до кого її тягло.
Вона завжди йшла за серцем.
Але зараз відмінність у тому…
- Вона відчувала провину? - Так.
А тепер ні.
- Ніякої провини. - Так.
- «Навіщо мені це? - Геть ніякої.
Я сюди прийшла не перейматися думками інших».
Так.
- Хтозна? - Заплутано.
Ми теж не знаємо, які в Сі Ан почуття.
Ходімо поговоримо.
- Поговоримо? - Добре?
- Ходімо. - Авжеж.
- Іди за мною. - Що?
Тут наче таємна схованка.
- Я взагалі забула. - Що?
- Коли ми того разу вирушили до Раю… - Так.
Тепер здається, минула вічність.
- Скажи. - Безумовно. Так.
Коли ти пішов…
- Так? - Я про тебе наче забула.
Найбільше мене цікавить, які в тебе зараз почуття.
Я теж наче…
збився з курсу.
Наскільки я бачу, ти…
Ти з усіма надто милий.
- Ясно. - З усіма.
Схоже, ти з усіма однаково милий.
- Ну, в мене характер… - Серйозно.
Так?
Незалежно від того, це чоловік чи жінка, мені хочеться проявити трохи турботи.
Але якщо поводитися так із усіма,
знаєш, як воно?
Може збити з пантелику.
- Це збиває з пантелику? - Так.
Справді?
Ти не думаєш, що це може викликати таке відчуття?
Так?
Мабуть, що так.
Тобто?
«Мабуть, що так».
Згоден.
Так.
То кого б ти обрав?
- Кого б я обрав? - Так.
Я б обрав…
Сі Ан.
Справді?
Я так і думала.
Я не можу робити кілька справ водночас.
Тож зараз
хочу краще пізнати Сі Ан.
- Авжеж. - Так.
- Тому… - Роби як хочеш.
- Я хочу пізнати її. - Так.
Чи це правильний вибір, не знаю.
Не хочу мудрувати.
Добре.
Молодець.
Дякую.
Я тебе підбадьорю.
Я теж.
Але таке враження, що ні.
Але в цій ситуації він чесний.
- Так. - Він прямолінійний.
- Так. - Не вводив у оману.
- Так. - Саме так.
Він молодець.
Ходімо.
- Чому? - Що?
Чому?
Я вже все сказала й почула.
Ясно.
- Що? - Що?
Що? Тобто…
Ходімо назад, потусуємося там.
Нащо? Побудьмо тут удвох.
Повертайтеся вже. Досить.
- Що ще ти робитимеш? - Який сенс?
Ходімо назад, потусуємося там.
Нащо? Побудьмо тут удвох.
- Що ти робиш? - Що?
Бачиш? Ти знову це робиш.
Що?
Божечки.
- Ходімо назад? - Що?
Ходімо назад?
Якщо тобі більше нема що сказати, ходімо.
Мені є багато чого сказати.
- Не роби цього! - Зупинися!
- У цьому проблема Чжон Со. - Йому треба встати.
Мені є багато чого сказати.
Не бреши. Боже.
- Ходімо. - Ходімо.
Під час тієї розмови я почала трохи злитися.
Чжон Со виявляв до мене неабиякий інтерес.
Тому я була дуже спантеличена.
Але він сказав, що обрав би Сі Ан.
Після розмови з Чжон Со того вечора
я вирішила зосередитися лише на Чжон Хуні.
Мої почуття трохи змінилися.
Я збив її з пантелику?
КІМ ЧЖОН СО
Вона сказала, що так.
Чесно…
Я не вартий того, щоб чиїсь почуття були ображені.
Тому я намагався пом'якшити свої слова.
Гадаю, тому вона була збита з пантелику.
Чжон Со…
- Що це з ним? - Чжон Со.
Чжон Со.
Коли двоє не зацікавлені одне в одному,
замість того, щоб говорити щось чемно,
більшим проявом поваги є чітке висловлення.
Його останні слова були просто зайвими.
Він сказав: «Залишмося й поговоримо лише вдвох».
- Нащо? - Так.
- Тобто - чому? Просто йди. - Йому подобається інша. То нащо лишатися?
Якщо я правильно вловив його точку зору,
то вони ще бачитимуться протягом наступних трьох-чотирьох днів.
Тож замість такого ніякового закінчення…
Ти надто сильно стараєшся.
- Він… - Щоб не було незручно…
Він не хотів, щоб стало незручно.
Хіба від нас не добре пахне?
Що в тебе на думці?
Нічого. Просто потрібна впевненість.
Впевненість? Добре.
Я хотіла спитати.
Скажімо, тобі хтось подобається,
і ти бачиш, як ця людина обирає когось іншого.
Ти з цим змиришся?
- Я? - Так.
Так. Ну, не те щоб змирюся.
Коли спочатку ми з Сі Ан пішли в Рай,
ми говорили про те, що після одного дня зі мною вона не казатиме,
що закохалася в мене і думає лише про мене.
Я сказав їй, що в це буде важко повірити.
Нехай зустрінеться з усіма і зрозуміє, що я - єдиний.
- Мене б це потішило. - Так.
Ось що я їй сказав. А ти?
- Я? - Так.
Чесно, думаю, зараз я краще проявляюся.
- Так. - Але це трохи…
- Почуваєшся трохи… - Це гнітить.
Раптом у мене так зіпсувався настрій.
- Розумію. - Мене засмучувала ситуація.
Але А Рін була поряд зі мною.
Це її ліжко.
Але хтозна? Є ще завтра.
І ще післязавтра.
Будь агресивною.
Просто запитай його, як усе пройшло, чи хоче поговорити.
У тебе все так природно виходить!
Але в цьому й складність.
З твоєю мімікою і тоном у тебе вийде ще більш природно.
Серйозно.
У мене виходить, коли мені зручно, як зараз.
- Так. - Але з Тон Хо…
Я напружена й наче робот.
«Як було в Раю?
Можемо піти поговорити?»
Вона справді дала собі волю.
Навіть показує своє акторство.
- Правда ж? - Боже.
Ми бачимо більш справжню Ю Чжин.
Так.
Вона розкриває справжню себе.
Тобі теж потрібна сміливість.
Ти не маєш ні про що шкодувати.
Це серйозно. Завтра починається війна.
Думаю, завтра будемо зустрічатися поглядами.
Що ти робиш?
Мені було дуже самотньо.
- Чому ти сама? - Ти була сама?
- Ходімо погуляємо. - Я читала.
- Побудьмо разом. - Добре.
Досі п'єш воду?
Ти досі п'єш воду?
Ти п'яна?
Ні.
Здається, це була моя чашка.
Чому Ю Чжин така кумедна?
- Я кумедна? - Так.
Не хочу бути кумедною.
- Відзавтра ти - Дональд Дак. - Я?
Мої друзі завжди…
- Точно. - Ви двоє розмовляли?
Ще ні. Хочеш поговорити?
- Ідіть поговоріть. - Добре.
- Згоден? - Так.
- Ти не втомився? - Втомився, але…
- Якщо втомився, то… - Усе гаразд. Поговорімо.
Я теж хочу води.
Тоді ходімо спочатку по воду.
Можна спитати, кого ти обрав для подорожі до Раю?
Я?
Це треба тримати в таємниці?
- Сі Ан. - Сі Ан.
Це тому, що я хотів більше поговорити.
Зараз
мене цікавлять двоє.
Ага.
Я хочу переконатися в цих почуттях.
Учора я провів час із тобою, було дуже весело.
Ти мій ідеальний типаж у плані зовнішності.
Ти мені це казав.
- Так. - Так.
Ти мені подобаєшся, але я не можу робити кілька справ водночас.
Тож я планував
провести час із Сі Ан.
Зрозуміло.
Тому я й обрав Сі Ан сьогодні.
- Мені зрозуміло. - Я посередині.
Так.
Тож зараз я теж розгублений.
- Ще б пак. - Так.
То в чому привабливість Сі Ан?
У характері?
У нас є відмінності?
Ви геть різні.
І в чому її відмінність?
Що?
- З тобою… - Так.
Мене тягне про тебе дбати.
Зрозуміло.
Хочеться більше для тебе робити.
Але?
У чому відмінність?
Ти ж і про неї хочеш дбати?
Вона наче каменем лежить на серці.
Про що він?
Вона наче каменем лежить на серці.
Лежить каменем?
Не розумію, що це за відчуття.
Що?
Не знаю, що це за почуття.
Гаразд.
Я й зараз не знаю.
Мені було цікаво інше.
Було цікаво, чи маєш ти почуття до мене.
Мені не було цікаво, чи до одної мене,
а чи маєш ти почуття саме до мене.
Бо з того що я бачила, ти дбайливий і уважний.
- Це мене дуже збивало з пантелику. - Ясно.
Тож я трохи розгубилася.
Я не такий уже уважний до інших.
Невже? То я помилилася?
Ти був надзвичайно милим з усіма.
Тому мені й стало цікаво.
Мені холодно.
- Тобі холодно? - Так.
Хочеш мою куртку?
Ні, не треба.
Мені взагалі жарко.
Справді?
Справді? Скажи, якщо змерзнеш.
Так, скажу.
Серйозно.
Треба було поспати на пів години довше.
То йди спи.
Йди до ліжка.
- Іди спи. - Ні…
Я трохи в своїх думках, якщо чесно.
Тоді ходімо спати.
Зараз же.
Але це якось прикро.
Знов за своє.
Якщо ти в своїх думках, не гуляй.
- Іди в кімнату й спи. - Так.
Але це якось прикро.
- Не думаєш? - Я тебе не розумію.
- Мене? - Так.
Ти кажеш непослідовні речі.
Справді?
Так, ти до цього схильний.
Я не люблю заплутаність.
Я чітко тобі все сказав, немає ніякої заплутаності.
Коли?
- Коли? - Ні?
Як же він дратує.
Погляньте на обличчя Хе Рін.
Я не знаю, чи ти зараз хочеш говорити, чи тусити.
Ні, я хочу потусити і ще побути тут.
Але в своєму теперішньому стані
мене хвилює, що лише завдам тобі клопоту, бо я занурений у свої думки.
- Ось що я думаю. - Тоді…
Якби Чжон Со просто визнав, що його дуже цікавить Сі Ан,
це було б прекрасно.
Але мені не подобаються такі туманні розмови.
Щодо Хе Рін теж…
Я думав, що маю чітко висловити свої почуття.
Тож я сказав, що мені більше подобається Сі Ан.
Я ясно висловився.
Це теж було незрозуміло?
Але він не це сказав.
Він сказав: «Сьогодні я обрав Сі Ан.
Але мені з тобою теж було добре.
Тож ви обидві…
- Так. - Ви мені подобаєтеся».
Не думаю, що це було ясно.
Він досить ясно доніс думку до Хе Чжин.
Але з Хе Рін він не говорив так однозначно.
Можливо, він хотів донести, чому обрав Сі Ан.
Та після того говорив туманно.
- Бо був у своїх думках. - Так.
Можливо, ті слова не мали такого вже сенсу?
Гаразд, народе. Хотіти про когось дбати і турбуватися про когось.
Це ж одне й те саме?
Це одне й те саме.
- Ті слова… - Так?
Він їх на місці вигадав.
«Вигадав»!
- Так, я згоден. - Справді?
Він імпровізував під час розмови.
- «Імпровізував». - Серйозно.
- Це була обмовка. - Так.
- Немає потреби аналізувати ті слова. - Так.
Іншими словами,
це те саме, як питати, в чому відмінність,
коли хтось подобається і коли втрачаєш голову.
Якось так.
Чому Чжон Со це зробив?
Але якщо всі дівчата це говорять…
Це дійсно означає, що він їх заплутує.
Але, схоже,
доброта й турботливість у нього в характері.
- Чому ти це виправдовуєш? - Та ні.
- Ви що, знайомі? - Ні.
Ви справді знайомі?
Але якщо всі це кажуть, то він і справді добрий до інших.
Мабуть, він і справді добрий.
РАЙ ЛІ СІ АН І ЮК ЧУН СО
То мені спати тут?
Ні, лягаймо разом.
Лягаймо разом.
Добре.
Я не сушитиму волосся.
Не знайшов фен?
Ні. Усе гаразд.
Нічого. Просто лягай.
Неважливо. Нехай саме сохне.
Гаразд.
У одному ліжку?
- Що? - Що?
- Хіба це не вперше? - Справді?
Вони в одному ліжку?
Піжама з Мікі Маусом.
Це мій шедевр.
Я вперше лежу на такому великому ліжку.
Я теж.
- Справді? - Так.
- Ти п'яний? - Ні.
- Усе гаразд? - Що?
Усе гаразд?
Так. А з тобою?
- Зі мною? - Так.
Думаю, я три склянки випила.
- Три склянки? - Так.
Чому ти плакала?
Розкажи.
Що?
Чому ти плакала?
- Тоді? - Тобі просто було сумно? Через ситуацію?
Просто все так складно.
Бо…
Єдина людина, якій я відкрилася, - ти.
Так.
- Що відбувається? - Що?
Що?
- Зараз 1:30 ночі. - Ясно.
Час летить, еге ж?
Овва, вже 1:30 ночі.
Але я радий, що сюди прийшов.
Я побачив проблиск твоїх справжніх почуттів.
Так. Це правда.
І знаючи це,
мені більш зрозуміло, як слід діяти.
Так.
Тож я не зважатиму на твої почуття.
Я робитиму те, що хочу.
Тобі не треба ні в чому мене запевняти.
Цікаво те,
що ми не так уже багато разів говорили.
- Так. - Але…
Навіть без багатьох розмов
я зараз розумію свої почуття.
Я теж.
Я те саме думаю про тебе.
- Справді? - Так.
Були моменти, коли я змусив тебе нервувати?
Зараз?
- Що ти робиш? - Що?
Що ти робиш? Чому ти так звиваєшся?
Ти звиваєшся.
- Що відбувається? - Що?
- Він її обійняв? - Обійняв.
Думаю, так.
Він її просто обійняв.
Так.
- Він же її обійняв? - Так.
Трохи прикро лягати спати, так?
Так, може, ми ще щось могли б обговорити.
Справді трохи розчаровує просто лягати спати.
Переклад субтитрів: Ганна Волошина