LEE SI-AN
CHUNG YOU-JIN
KIM MIN-SEOL
BAE JI-YEON
KIM HYE-JIN
KIM A-RIN
PARK HAE-LIN
KIM TE-HWAN
KOOK DONG-HO
JANG THEO
KIM JEONG-SU
YUK JUN-SEO
AN JONG-HOON
IADUL CELOR SINGURI
Persoana cu care aș dori să merg în Paradis e…
Yuk Jun-seo.
Așa!
Da!
E logic. Era rândul lui să se ducă.
- Da! - Păi…
Ea a fost deja cu Theo și Jeong-su.
Perechea lui Lee Si-an este Yuk Jun-seo.
Distracție plăcută!
…Yuk Jun-seo.
- Yuk Jun-seo. - Știam eu!
Te rog să vii afară.
Să mergem.
Ce ți-a luat atât să ieși?
De ce mă simt…
așa penibil?
E ciudat să merg în Paradis cu tine.
Nu-i așa?
Nu credeam că mă duc azi,
fiindcă n-am reușit să-mi exprim sentimentele.
- Ba ți le-ai exprimat. - Da?
Ce ușurare!
Ar putea fi distractiv.
Da, amândoi s-au stăpânit.
- Va fi haios! - Da?
- Da. - Fiindcă…
Erau precauți când se aflau pe lângă Jeong-su și Min-seol.
Acum pot să se distreze fără să-și mai facă griji.
Formarea de cupluri pentru Paradis s-a terminat.
Când ești lăsat în urmă, te simți…
Foarte nasol.
Nu e plăcut.
Simți că ești în pericol.
Bietul Theo!
Deci…
- Așa a ieșit. - Theo…
De ce a ieșit Theo, ca să-i vadă plecând?
O să aibă și el ocazia, nu?
- Da. Măcar o dată. - Sper.
- Ocazia lui Theo? - Văd că țin cu el.
E exact cum ne așteptam.
- Exact cum credeam. - Da.
Ba tu nu te așteptai la asta!
- Așa e, nu mă așteptam. - Nici eu.
Serios.
- Nu? Jun-seo? - Nu mă așteptam.
- Nu credeam c-o să fie el. - Da.
Ea a tot făcut aluzii.
Credeam că va fi o surpriză, Jong-hoon.
- Ce? - Cineva complet diferit.
Ce tot spui?
- Jin-kyung, n-are sens. - Nu? Bine…
Scuze.
PARADIS KIM A-RIN ȘI KOOK DONG-HO
- Să mergem cu grijă. - Bine.
- Ce sunet scoate mașina! - Da, motorul e incredibil.
Îmi bubuie inima.
Și mie.
Când mă sui într-o mașină care-mi place, îmi bate inima.
Apleacă-te în față! E bine?
- Gata. - Mulțumesc. Ești grijulie.
- Ce mai zboară timpul, nu? - Da.
- Am trecut de jumătate. - Nu-mi vine să cred.
A trecut mai mult de jumătate.
E prima mea călătorie în Paradis.
Da.
Traversăm râul.
Dong-ho traversează…
Dong-ho traversează Podul Dongho?
Exact.
O să mă gândesc la asta de câte ori traversez podul.
Ce onoare!
O să mă gândesc de fiecare dată.
Ăsta e numele. Podul Dongho.
Exact!
Ce semnificativ!
Parcă e un vis!
LEE SI-AN ȘI YUK JUN-SEO
A treia oară e foarte frumos.
- Bucură-te! - Da, îmi place.
- Am trecut deja de jumătate. - Da.
Mâine e deja a șaptea zi.
- Eu… - Da?
M-am distrat bine până în a treia sau a patra zi.
- Da. - Am cunoscut lume, am fost în Paradis…
Dar acum nu mai știu ce simt.
Dacă m-ar întreba cineva ce simt…
- Da. - …nu aș ști ce să răspund.
- Da. - Prin asta trec acum.
Te înțeleg.
Mă gândesc la multe…
Da.
Și nu mai am energie deloc.
- Înțeleg. - Da.
Fiindcă ea are atâtea opțiuni, se gândește la multe.
Cred că acum se gândește mai serios la alegerile ei.
Ea venise să se distreze.
Dar a început să se gândească serios când a văzut că-s toți băieți de treabă.
- Ce frumoasă atmosferă! - Îmi place!
- Scuzați. - Cafea.
Pare delicios.
Mulțumesc.
Asta e pulpă de pui?
- Da. Vrei să guști? - Da.
Bine.
Nu e ca pieptul de pui.
Mulțumesc.
Ia și sos.
E bun?
- E bun, nu? - Foarte bun!
Te simți mai bine acum?
Sunt fericită.
- Sigur? - Categoric.
Atunci, ce-i cu mutra asta?
Categoric.
Bine.
Ești mai mare decât mine, nu?
- Câți ani ai? - Probabil.
M-am născut în 1996.
- În 1996? - Da.
Și tu ești probabil născută în 1998?
- În 1999. - În 1999?
Da.
- Câți ani ai, 26? - Ești mai mic decât credeam.
Acum am 25.
Ai 25. Da.
Deci ești mai mare.
Astăzi parcă aș fi evadat.
- Nu-i așa? - Da.
Chiar nu credeam că o să se întâmple.
- Sincer. - Ce?
Nu credeam c-ajung aici azi.
- Nu eram sigur. - Da.
Am crezut
că nu mi-am exprimat sentimentele față de tine la fel de mult ca ceilalți.
Așa că nu mi-am făcut speranțe.
Dar apoi mi-au anunțat numele.
Da.
Am fost ușurat și surprins.
- Înțeleg. - Da.
Nu mă așteptam.
Da.
Ieri ți-am fost recunoscătoare
că ai venit la mine primul. Și eu ziceam că trebuie să vorbim.
Eu cred că te-ai exprimat bine.
- Ieri? - Da.
Serios?
De ce n-ai răspuns la întrebare?
Poftim?
Persoana cu care voiai să mergi în Paradis.
NOAPTEA TRECUTĂ
Atunci…
Tu cu cine vrei să te duci, Jun-seo?
În Paradis.
De ce-mi faci asta?
O să beau.
Am vorbit mult cu Theo
și mi-am dat seama ce simte pentru tine.
De asta…
am încercat să fiu precaut.
Știu precis care sunt băieții care te plac
și nu am vrut să dezvălui asta din întâmplare la un joc de băut.
Nici înainte nu spusesem clar.
De asta.
- E mulțumită. - E un răspuns bun.
- I-a plăcut răspunsul. - Da.
A avut tact față de rivalii lui.
Da.
Sincer,
simt că mi-am ascuns puțin sentimentele
în fața celor cu care am fost în Paradis.
De ce?
Sentimentele mele se schimbă mereu.
Dar ei ar putea fi siguri de sentimentele mele…
Da.
Asta ar putea duce la neînțelegeri…
- Da. - …înainte să decid.
- Așa e. - De asta…
Sunt reținută, chiar dacă vreau să mă exprim.
Înțeleg.
Așa că…
După ziua de azi,
vreau să mă lămuresc repede…
Da.
Și vreau să mă pot exprima liber.
Da.
- Dar… - Dacă-mi place cineva, vreau să-i spun.
Ai sentimente contradictorii?
Mă gândesc la foarte multe lucruri.
La început
eram fericită și mă distram.
- Dar acum… - Da.
Mi-e frică.
- Înțeleg. - Da.
Azi am început să mă simt așa. Mi-a scăzut brusc energia.
Serios?
- Da. - Te înțeleg.
Dar, chiar dacă ești derutată, tot ești tu însăți.
Așa cred eu.
Astea sunt hotărâri pe care oricum va trebui să le iei.
Uită de ele deocamdată!
Să ne bucurăm de mâncare
- …și de discuții. - Da.
- Ne distrăm și gata. - Bine.
- Aș vrea să te relaxezi. - Da.
- Să nu fim prea serioși. - Da.
- Așa să facem! - Iar eu mă voi concentra pe tine azi.
- Bine. - Da.
- Asta… - O alină când vorbește cu Jun-seo.
Așa e.
Jun-seo te liniștește cu sfaturile lui.
Da.
Cred că amândoi au un nivel similar de onestitate.
- Au dispoziții similare. - Da.
Sunt direcți și nu prea…
Nu se simt bine dacă-s serioși.
În loc să se gândească prea mult, sper că Si-an se va distra cu Jun-seo.
Dar, dacă te uiți la cei care au multe opțiuni și se gândesc prea mult,
în final rămân singuri.
- Așa e. - Nu ne așteptam să spui asta.
Cei care au puține opțiuni se căsătoresc imediat ce apare cineva.
Am văzut asta adesea la cunoscuții mei.
Nu spun că Si-an va rămâne singură în final.
Poate-și găsește fericirea.
Oricum, e populară.
- Da. - Te gândești la multe.
Te gândești prea mult și, în final, uneori nu poți lua o hotărâre.
Da, iar ea nu vorbește aiurea. Si-an chiar pare nehotărâtă.
Are dubii.
- Salată, fructe, șampanie… - Fructe? Da!
- Poftim! - Pare delicios. Mersi!
Uite un test.
- Știi să deschizi o sticlă? - Baftă!
N-am mai încercat până acum.
- Nu merge? - Ba da, e bine.
Mă descurc.
Ce bine arată!
Încântat!
- Încântat? - Da.
Ce frumos!
Chiar suntem în Paradis!
Nu știu ce gust are.
- E bună. - Gustul șampaniei.
Ce e ăsta? Tofu?
Hai să gustăm.
- Pare să fie tofu. - Nu?
- Îmi dai cuțitul, te rog? - Da.
Cuțitul ăsta?
Dă-mi orice cuțit.
De ce e așa de complicat?
Are o latură surprinzător de încântătoare.
- Da. - Cu replica asta își arată stângăcia.
- Nu se preface că e perfect. - E drăguț.
Ar trebui și eu să mă prefac că nu știu lucruri.
Bine. Poftă bună!
Mulțumesc.
E delicios.
Când mănânci în Infern, parcă ai mesteca pietre.
Da.
Aici poți să mănânci doar cu gingiile.
Nu-ți trebuie dinți pentru avocado.
Așa e.
Sunt curios ce ocupație și ce vârstă ai.
Aș vrea să știu câți ani ai.
- Pot să ghicesc? - Vrei să știi câți ani am?
- Nu, ocupația. - Da?
Cred că ești mai mică decât mine.
Cred că ai în jur de 20…
În jur de 20…
Douăzeci…
și șase?
De fapt, cu trei ani mai puțin.
Deci cred că ai 23.
- Nu, fii sincer! - Ai 23.
- 23, zici? - Da.
Am 25.
Am fost aproape.
Te-ai uitat urât, de parcă diferența era enormă.
- O diferență de un an e enormă. - Da.
Un întreg an.
Ai 25 de ani. Ghicește cât am eu!
Ai putea fi mai mare.
- Poate c-am trecut prin multe în viață. - Nu cred.
Sigur nu.
De ce ești așa de sigură?
Cred
că ești mai mare decât mine.
Dar nu ai chiar 30 de ani, aș zice 29.
Și o să mai adaug un an.
Așa că ai 30.
Faci asta fiindcă păream fericit cu 29?
Da. Ai 30?
- Ai 30? - Da.
- Serios? - Am 30 de ani.
Ai dreptate.
Așa arăți.
Și ocupația ta.
Cred…
Când văd cum te îmbraci și tot restul,
pari să știi cu ce îți stă bine.
M-am gândit că ești model sau te ocupi de fotografie.
- Da. - Da?
Sunt model, fac reclame.
Asta e ocupația mea.
Sunt model și fac reclame.
Sunt model pentru o firmă de cosmetice de trei ani.
De asemenea sunt model pentru rochii de mireasă.
KIM A-RIN, 25 DE ANI MODEL
Asta e ocupația.
Deci faci ședințe foto și pozezi cu umerii așa?
Te pricepi!
- Nu așa se face? - Îmi place să pozez cu umerii.
Ce interesant!
Ai pozat și în rochii de mireasă?
Da.
- De câte ori te-ai măritat? - Cred că de vreo trei ori.
Ce viață palpitantă!
Asta e cam…
- Neașteptat. - Da.
E haios să ghicești așa.
Nu-mi dau seama cu ce te ocupi tu.
- Ce? Ocupația mea? - Da.
Da.
Ghicește!
Pari să lucrezi într-un birou.
Altfel cum aș putea?
Credeai că stau acasă?
Lucrez într-un birou.
Deci aveam dreptate?
Da, sunt contabil autorizat.
- Contabil? - Da.
Nu se poate!
Am presimțit că ești un profesionist!
Biroul tău e cumva în Yongsan?
Da.
- Fiindcă… - Amore…
- Cum ai știut? - Pot să spun?
- Am fost acolo la o ședință foto. - Da. De obicei…
- Știi unde-i clădirea Etude? - Da.
Mă duc acolo adesea.
- Poate ne-am și întâlnit. - E posibil.
Acolo au restaurante bune.
Da.
Când ai fost acolo ultima dată?
Mă duc acolo o dată la două-trei luni.
- Probabil ne-am întâlnit. - Nu?
Am fost aproape unul de altul. Ce tare!
- Au o legătură. - Da.
O dată la două luni e…
- Da. E cam rar. - Da.
Nu cred că s-au întâlnit așa de des.
Sunt curioasă unde locuiești.
Da, și eu.
- Fiindcă lucrezi în Seul. - Da.
Dacă faci multe ședințe foto,
locuiești într-o zonă precum Nonhyeon, Apgujeong, Cheongdam sau Gangnam?
Sinsa?
Unde stai?
Locuiesc în Wangsimni.
Wangsimni.
- Serios? - De ce?
- Ce e? - Ce?
Stă și el în Wangsimni?
- De ce te miri? - Și eu.
- Serios? - Da.
Serios?
Chiar așa?
Ce tare!
- Da. - Așa e.
Poate chiar s-au mai văzut.
Stau în Wangsimni.
De vreo opt sau nouă ani.
- Serios? - Da.
Eu, de doi ani.
Stau în Wangsimni de multă vreme.
- Suntem vecini! - Da.
Suntem prieteni din cartier.
- De asta te-ai mirat așa. - Atunci…
Poate că am luat același metrou ca să ne ducem în același loc.
Cum e posibil?
E uluitor!
Chiar este!
Nu e ușor să se nimerească așa.
Dar avem multe în comun.
Începusem să gândesc că e soarta.
Să fii din același cartier…
E important.
E brusc important.
- Asta le-ar putea accentua interesul. - Da.
Senzația de familiaritate.
Așa e.
- Și ideea sorții… - Da.
Te îndrăgostești de aspectul romantic.
E și mai bine să venim aici
după atâtea probleme.
- Puteam veni la prima formare de cupluri. - Da.
Încă regret foarte mult.
Persoana cu care aș dori să mă duc în Paradis e…
Kim A-rin.
Mulțumesc.
Jang Theo.
Pentru mine a fost primul…
Da, a fost…
Un moment șocant.
Dar acum
nu mai sunt curioasă și nu mai vreau să vorbesc cu nimeni.
Nu vreau
să mai stau să mă gândesc.
Așa că am venit să te caut, ca să vorbim,
imediat ce te-ai întors.
„Hai să vorbim!”
Serios?
- A trebuit să-mi fac curaj. - Înțeleg.
Eu și Si-an am hotărât să stăm afară și atunci ai venit tu cu Jeong-su.
Deci, din fericire, am stat toți patru.
Da.
Dar, fiindcă eram toți patru,
mi-a fost rușine să te iau deoparte.
Deja îmi trebuise mult curaj ca să bat la ușa ta.
Așa e. Ai fost curajoasă.
M-a surprins când…
bestia noastră naivă și inocentă, Jun-seo…
De ce s-a așezat acolo?
Nici tu nu te așteptai, nu?
- În acel moment… - Avea și periuța!
- Eu aș fi plecat. - Da.
Dar ne-a întrebat dacă poate sta și el.
Da.
Salut!
- Ce făceați? - Vorbeam.
- Serios? - Da.
Pot să stau și eu?
- Fă-te comod! - Bine.
Ce se întâmplă?
- Nu s-a prins. - Da.
Stătea acolo de parcă ne lua interviu.
Mi-am zis: „Așa nu merge.”
După Jun-seo au mai venit și alții.
Mi-am zis: „S-a terminat.”
„De ce nu iese nimic cum vreau?”
M-am enervat așa de tare, că am plecat de acolo.
Mereu ne-am ratat. Am ajuns aici cu greu.
Au ajuns departe.
Da.
Cred că unii sunt meniți să se întâlnească.
Ce relaxant e!
- Mă bucur când îi văd! - Da.
Avem primul nostru cuplu!
- Așa e. - Da.
- Bravo lor. - Da.
- Dong-ho și A-rin. - Da.
- Nu vreau să vă supăr. - Da.
Dar de ce mă tot gândesc că Hae-lin și Dong-ho…
- Am o senzație implacabilă. - O fi ceva acolo.
Da.
- Dong-ho nu s-a prins atunci. - Ai dreptate.
- Lucrurile nu se termină așa simplu. - Da.
Sentimentele lui Dong-ho sunt cheia.
- Ți-e foame, nu? - Mor de foame.
BAE JI-YEON ȘI KIM TE-HWAN
- Mi-e foame. - Mi-e foame.
- Să mâncăm. Poftă bună! - Poftă bună!
Să apropiem farfuriile.
Poți s-o deschizi?
M-am speriat!
- Putea să iasă rău. - Da.
Sigur s-a născut în 2003.
M-am speriat!
- Mulțumesc. - M-am mirat ce ușor s-a deschis.
Mulțumesc.
Ai grijă!
Vai!
- Ce drăgălaș e! - Ce drăgălaș e!
Trebuie să ne ducem la băut cu Te-hwan.
Îi ador pe amândoi.
Încep eu?
- Vrei? - Ești curios?
Nu știu dacă să te întreb vârsta sau ocupația.
Alege!
Hai să spunem pe rând.
- Bine. - Vârstele noastre.
- Eu sunt… - Da.
Designer.
- Dar… - E potrivit.
Fac design pentru spații.
Lucrez ca designer de spații.
Aranjez mobila pentru evenimentele organizate de branduri,
în funcție de imaginea și valorile lor.
De asemenea, vin cu idei pentru designul obiectelor lor.
BAE JI-YEON DESIGNER DE SPAȚII
- Și tu cu ce te ocupi? - Eu…
- Sunt DJ. - Bun.
Sunt artist și produc muzică electronică.
Serios?
Și am un club.
- Serios? - Da.
- E DJ? - DJ?
- Nu mă așteptam. - Are un club?
E DJ?
Sunt DJ.
Am un club în Itaewon.
Spre deosebire de ce crede lumea despre cluburi,
al nostru se axează pe muzică house.
Acest gen de muzică și această cultură a petrecerilor sunt relativ noi în Coreea.
Vreau s-o promovez,
astfel încât tot mai mulți să descopere și să se bucure de această muzică.
KIM TE-HWAN DJ ȘI PATRON DE CLUB
- Serios? - Da.
Nu mi-aș fi închipuit.
E surprinzător, nu?
- E șocant. - Nu mi se potrivește.
Nu mi-aș fi închipuit că faci muzică,
deoarece credeam că ai…
o ocupație mai lejeră.
- Nu-ți închipuiai că am un club, nu? - Nu.
- Deloc. - Da.
Dar, chiar și după ce am auzit, tot nu-mi pot imagina.
- Nu? - Da.
- Nu se potrivește. - Da.
Sunt curioasă câți ani ai.
Ghicește!
- Mai întâi vârsta mea. - Sigur.
Treizeci și unu?
- Așa e? - Da.
- Chiar așa e? - Da.
- Ce? - Ce?
Doamne!
- E mai mare! - Are 31 de ani?
Da.
- E mai mare decât mine. - E mai mare.
Credeam că e foarte tânăr, vreo 22 de ani.
- Serios? - Da.
Credeam că ai vreo 30 de ani.
- Vreo 30? - Da.
De ce ai adăugat un an? Mă doare!
Îl iau înapoi.
- Am ghicit? - Da, am 31 de ani.
- Nu e distractiv că am ghicit imediat. - Da.
- Să ghicesc și eu câți ani ai. - Da.
Douăzeci…
și șapte.
Douăzeci și șapte?
- Douăzeci și șase? - Da?
- Douăzeci și cinci. - Da.
- Am 25 de ani. - Da?
- Dar… - Da?
Pari mai matură.
- Serios? - Da.
De asta am crezut că ești mai mare.
Credeam că Ji-yeon e mai mare.
- Serios. - Da.
Să-i cerem scuze lui Te-hwan.
- Pe bune. - Iartă-ne!
Ai vorbit mult cu fata cea nouă azi, nu?
- Am vorbit cu fata cea nouă? - Da.
- Cu fata? - Da.
Când mâncam mai devreme…
- Da. - După joc, Hae-lin s-a așezat lângă tine.
MI DEVREME, LA PRÂNZ
Ce e? Nu te-am mai văzut așa.
- Pe mine? - Da.
Văd că-ți place să porți ochelari.
Mi-am adus mulți.
Vor să-ți scoți ochelarii de soare.
Dar arată bine! Păcat.
Păcat.
M-a deranjat puțin.
Înțeleg.
- Asta e tot. - Înțeleg.
- Puțin. - Da?
Dar nu mult. Doar puțin.
Așa că mă tot uitam la tine.
- Dar tu nu te uitai la mine. - Da.
Mi-am zis: „Ia uită-te la el!”
„E cam…”
Mă uitam mereu la tine.
- Și am făcut contact vizual. - Da?
Credeam că în acel moment comunicam prin telepatie.
- Serios? - Da.
Mi s-a părut că Ji-yeon era geloasă, a fost drăguț!
În Paradis sau în Infern,
oriunde e bine, câtă vreme sunt cu Ji-yeon.
PATINOAR
Ai mai fost la patinoarul ăsta?
Da, am fost o dată.
Uite-le!
Ia loc aici!
Cum se pun astea?
- Așa. - Stai.
Trebuie strânse șireturile.
- Îți protejezi gleznele. - Da.
Apasă puțin cu piciorul.
Așa e bine.
Sunt foarte strânse.
- Le simți strânse? - Da.
- Brusc, se pricepe la tot. - Da.
Și patinează bine.
- Brusc… - Și face triplu Axel!
Dar nu pare prea sportiv.
Da.
Să mergem.
- A trecut ceva timp. - Stai!
N-am mai patinat de mult.
Ce zici? Mă pricep, nu?
- Da. - Mai bine decât credeai, nu?
- Semăn cu Yuna Kim? - Ce?
- Semăn cu Yuna Kim? - Da, fă un triplu Axel!
Așa?
Te pricepi.
Să ne jucăm de-a prinselea!
- Fugi! - Bine.
Mi-e frică!
Cred că e plăcut.
- Îmi place! - Par așa nevinovați!
Stai! Trage-mă!
Vino încoace! Așa.
- Nu mă mișc. - Bine.
Mă împingi din spate?
- Vrei să te trag eu? - Da.
Dle, sunteți prea greu!
- Ce bine e! - Ce bine!
Da, serios!
Mă mângâie pe suflet!
Sincer, cred că ei doi…
- Ce întâlnire pură și inocentă! - Da.
Asta mă face foarte fericit.
Cred că e întâlnirea cea mai de invidiat de la Iadul celor singuri.
- Serios? - Da.
Mi-a plăcut.
PARADIS LEE SI-AN ȘI YUK JUN-SEO
Mi-e frig.
Pune-ți o geacă!
- Nu mi-am adus. - Nu?
Eu mi-am adus?
N-am decât asta.
Vrei să ți-o pui?
E bine. Mi-o pun pe umeri.
Da.
- Îți place? - Mult.
Îți stă bine.
- Asta? - Da.
Ți-o dau.
Mie nu mi-ar sta la fel de bine.
Îți plac florile? Cred că nu.
- Îmi plac. - Da?
Da.
Măi, ai o parte care crezi că arată mai bine?
Nu cred că ai. Arăți la fel din orice poziție.
- Nu-mi pasă. - Da?
De ce-mi zici „măi”?
- Ce? - De ce-mi zici „măi”?
Nu-ți place?
Spune-mi „Si-an”.
Bine, Si-an.
Se adaptează repede.
S-a corectat imediat.
Am obiceiul ăsta. Mă enervează.
A devenit un obicei.
„Mă iubește. Nu mă iubește.”
Cu cine ai vrea să te duci la întâlnire când ne întoarcem?
Acum le cunosc pe toate.
Nu cred că mă mai interesează cineva.
- Înțeleg. - Da.
Azi mi-ai părut mai matur.
Serios?
Da, când te-am văzut în Infern,
mi-ai părut un tip sportiv.
Dar azi
ți-am văzut latura masculină.
Ești super!
Îți stătea bine și cu ochelari.
- Serios? - Da.
Mă bucur.
Toți știu că Theo se ține după tine.
- Da. - Avansează în forță.
Așa că voiam să te întreb
ce crezi tu despre el.
Adică ce simt față de Theo?
Da.
Sincer…
- Îmi place de el. - Ce?
- Îmi place. - Bine.
Îmi place de el…
dar, cum am zis, azi sunt derutată.
Îmi placi și tu. Dar…
Și Jeong-su are grijă de mine. Aveți toți, iar sentimentele mele evoluează.
Dar se schimbă în fiecare zi.
- Deci e posibil. - Da.
- E foarte sinceră. - Da.
Ești singurul căruia îi spun asta.
Nu vorbesc așa de mult nici când mă întreabă fetele.
Nici eu nu pot vorbi cu băieții.
Da, nu pot. E așa de…
Nu îmi place unul singur.
Să îți placă mai mulți în același timp e…
- Da, e ciudat. - Foarte ciudat.
Numai aici se poate așa ceva.
Nu am mai trecut prin asta niciodată.
Este cam…
Îți plac tipul ăsta, și ăsta, și ăsta.
Ce ne facem?
Jeong-su e foarte politicos și gentil.
M-am emoționat în acel moment.
Theo, ca de obicei,
își exprimă sentimentele în mod jucăuș și drăgălaș.
Ia arată-mi inelul! Iar ăsta e inelul tău de flori.
E drăguț, nu?
Jun-seo pare un tip dur.
Nu e chiar blând și tandru,
dar are o energie de om matur și de lider bun.
Chiar nu știu!
Cred că înțeleg ce simte.
De exemplu, dacă Cha Eun-woo ar zice că mă place,
aș fi încântată.
A doua zi, dacă Park Bo-gum zice că mă place,
mi-ar plăcea și de el.
Iar a treia zi Byeon Woo-seok zice că te place.
Serios! Nici eu n-aș ști ce să fac.
- Cred că așa e. - Înțeleg.
Chiar înțeleg.
Da.
Dar nu e ușor să recunoști asta.
Cred că Si-an e foarte onestă.
Da.
Și Jun-seo și-a ținut firea în fața ei.
- Da. - A rămas calm.
Da.
Pare matur.
Oare sentimentele ei sunt împărțite egal?
Ce credeți?
- Sunt curioasă. - Da.
Poți să simți exact la fel pentru toți?
- E posibil să fii interesat. - Nu poate fi egal.
După mine, nu poate fi egal.
În acest moment îl prefer pe Byeon Woo-seok.
La fel ca ea…
- Ceilalți… - Ai văzut serialul cu el.
Nu cred că sentimentele lui Si-an sunt împărțite egal.
- Da. - Da.
- E atrasă de cel cu care e. - Mai mult de cel de lângă ea?
Gândiți-vă și la asta.
Dacă eu aș fi unul dintre cei trei,
aș renunța la ea după ce aș auzi asta.
- Da. - Da.
Dar niciunul dintre ei nu renunță.
Toți trei își spun:
„Oi fi eu unul din trei, dar tot vreau să încerc.”
Si-an are probabil acest șarm.
- Așa cred. - Da.
Dar, fiindcă Si-an e derutată și șovăie,
îi face să insiste.
Bărbații vor să câștige inima unei femei.
- Ei cred că reușesc dacă se străduiesc. - Da.
Si-an…
- Simt mirosul piscinei! - Da.
PARADIS KIM A-RIN ȘI KOOK DONG-HO
- Grăbește-te! - E adâncă.
Merg pe vârfuri.
E chiar adâncă.
Ține-te de mine.
Vai!
Nu atinge fundul cu picioarele!
O să fac ce-am făcut mai devreme, în timpul jocului.
Așteaptă-mă! Te-ai ars.
Nu?
Te-ai și bronzat.
M-am ars și pe piept.
Da.
E plăcut. Vino încoace!
- Încerc. - Bine.
Fii curajoasă!
Ce zici?
Parcă ești un cățeluș.
Vreau să-mi îmbunătățesc stilul.
Ca să pot supraviețui în apă.
Deasupra apei pari calmă.
- Da. - Dar sub apă muncești din greu.
Vreau să plutesc mult.
- Ce drăguț! - Se înțeleg bine.
Da, e bine așa.
Cred că merge, dacă mă mai antrenez.
- E cam… - Cum e?
Și eu vreau să plutesc.
- Ține-te de mine și încearcă! - Bine.
Urmează-mă și mișcă picioarele.
- Nu te încorda! Relaxează brațele! - Bine.
- Ai încredere și plutește! - Da.
Înaintează!
Dă din picioare!
Scuze, mă scufund.
Ai brațele prea grele.
- Încerc să mă relaxez. - Nu te încorda!
Ajută-mă!
- Stai! - Mă relaxez.
- Bine. - Bine.
- Bun. Așa. - Relaxează-te și înoată!
- Vino după mine! - Hai!
Până la capăt.
Așa mă scufund.
Încă o dată. De data asta, te țin eu.
E cu totul altfel decât în Infern.
Să ne comparăm lungimea brațelor.
- Sprijină-te! - Am brațe lungi.
Ale mele-s lungi.
- Lungimea brațelor… - Stai!
- A făcut asta și cu Hae-lin. - S-a măsurat cu ea.
Ce ciudat!
N-am brațe lungi?
Ale mele-s și mai lungi.
Sigur, așa și trebuie.
- Ai 20 cm în plus. - Sunt înalt.
Ce altceva voiai să faci aici?
- Sigur… - Eu…
…te gândeai la ceva.
Voiam doar să vorbesc mult cu tine.
- Și să înoți? - Era cel mai important.
Da, și să înot.
Mi-e frică.
Și aici. Bine.
Când ne întoarcem mâine, o să fiu distrus.
Îți faci bagajul și pleci,
dar ajungi în Infern.
Nu te deranjează?
Nu, acum nu mă deranjează.
Cum adică, „acum”? Nu regreți nimic?
Nu, am stat destul în Infern.
Am venit în Paradis cu cel cu care voiam.
Și o să mai avem multe ocazii să vorbim.
Acum nu cred că mai contează locul.
Crezi
că mai venim aici după alt joc?
Sau o să mai fie o ultimă formare de perechi?
Tu ce prezici?
Probabil simți ceva, din moment ce suntem aici.
Sunt sigură că băieții se vor întrece.
Câștigătorul va alege și va veni aici din nou.
- Dar, dacă tu nu… - Zici asta acum…
Dar dacă se întrec fetele?
Nu-i așa?
Nu se poate.
- Ai încredere? - Da.
Atunci, să faci totul și să mă iei cu tine.
- Ce ai spus? - Ce?
Uitați-vă la fața ei.
E îndrăgostită.
Vrei bere?
Bine.
Noroc!
Mănânci bine acasă? Doar stai singur.
Înainte găteam fiindcă așa voiam.
Dar acum nu mai fac asta.
E greu, din cauza muncii.
- Tu știi să gătești? - Da.
Pot găti aproape tot ce aș vrea să mănânc.
Serios?
Îmi fac singură și kimchi.
Ce tare!
Știi,
asta e o calitate incredibilă!
- Știi să faci kimchi? - Calitatea mea?
Dacă e o calitate să poți găti,
atunci, ar trebui să poți face măcar paste, ca să conteze.
Mă pricep la pa-kimchi, kimchi de ceapă verde.
Să-mi gătești data viitoare.
Fă-mi pa-kimchi.
Vrei o masă gătită acasă.
La vârsta asta, fac lucrurile gândindu-mă la căsătorie.
- Și eu. - Da.
Închipuie-ți că suntem căsătoriți.
Fiindcă vrei pa-kimchi?
Bine, îți fac.
Îți aduc la ușă.
- Zi că suntem căsătoriți! - Nu.
- Mi-e rușine. - De ce să-ți fie?
Ai felul ăsta de a enerva lumea.
Acum înțeleg de ce toți spun că trebuie să vii aici.
Îmi place să te tachinez și să-ți văd reacțiile.
Oare de asta îți alegi o parteneră mai tânără?
Par să se simtă în largul lor
și pare că s-au apropiat repede, nu?
- Ai dreptate. - Da.
Când Dong-ho e cu A-rin, pare să preia conducerea.
Da.
Dar, cu Hae-lin, nu știe ce să facă.
Mă face să cred că, dacă Hae-lin preia inițiativa,
Dong-ho și-ar putea pierde cumpătul.
- Așa se pare. - Și eu cred.
- Da. - De acord.
Dong-ho se exprimă mult.
Dar, în mod ciudat, simțim…
- Ne simțim neliniștiți. - Da.
E ca și cum
ar fi un nor întunecat în spate.
- Cred că el încă nu-i sigur. - Da.
- Dar tot sunt o pereche frumoasă. - Da.
PARADIS SI-AN ȘI JUN-SEO
- Nu bea prea mult, că te îmbeți. - Bine.
Măi, ce bune-s snacksurile astea! Nu mă pot opri.
Nu-mi mai spune „măi”!
- Spune-mi pe nume! - Si-an.
Nu-s obișnuit să spun oamenilor pe nume.
Mie-mi place când mi se spune pe nume.
- Bine, Si-an. - Da.
Dar știi ce o să fac?
„Măi, Si-an!”
- E bine. - Am voie?
Cât de des te vezi cu iubita când ești într-o relație?
- Eu? - Da.
O dată pe săptămână…
Cam rar.
Cel puțin o dată.
Să fie măcar o dată pe săptămână.
- Înțeleg. - Da.
Mi-aș face timp s-o văd măcar o dată pe săptămână.
- De obicei, de ce vă certați? - De ce ne-am certat?
Eu sunt cam încăpățânat.
Așa că, uneori,
nu țin cont de ce cred ele sau de perspectiva lor.
- Și insist să obțin ce vreau. - Ce vrei…
Trebuie să mai lucrez la asta.
Cred că le-am făcut viața grea.
Am impresia că te cerți des.
Dar nu cred că certurile sunt un lucru rău.
- Sigur că nu. - Da.
Certurile te ajută
să te înțelegi mai bine pe tine însuți și pe celălalt.
- Da. - Pentru mine așa a fost.
Chiar dacă te cerți mult,
poți afla unele lucruri despre tine doar când ești într-o relație.
Altfel n-ai cum să afli.
De multe ori a fost nevoie de o parteneră ca să aflu mai multe despre mine.
Ce fel de relație îți dorești?
- Ce relație doresc? - Da.
Cel mai important e să fiu cu persoana pe care o vreau.
- Așa e. - Da.
Dacă partea asta merge bine, restul o să se rezolve de la sine.
Urmează-ți inima!
Apropo, cred că cel mai ușor îmi este să vorbesc cu tine.
- Serios? - Categoric.
- Chiar simt… - Da?
…că discuția decurge natural.
Așa e.
- De obicei… - Da?
Nu întreb pe nimeni așa ceva.
Dar pot să te întreb…
- Da. - Pot, da?
- Sigur. - Sunt curios.
Ce ai crezut despre mine când ne-am cunoscut
și ce crezi acum?
La început, sincer, nu eram deloc interesată.
Dar…
Tu ai fost singurul cu care nu vorbisem
și nici nu voiai să vorbești cu mine în afara intervalelor stabilite.
Da.
Așa că…
asta m-a făcut curioasă.
Voiam să vorbim și să te cunosc.
- Așa gândeam la început. - Da.
După ce ne-am apropiat…
am văzut că ești total diferit.
- La modul pozitiv. - Da.
Dar…
am zis că trebuie să vin cu tine în Paradis măcar o dată.
Și acum suntem aici.
Îmi place!
Da.
- M-am simțit atrasă. - Da.
- Mă intrigă și mă derutează. - Da.
Înțeleg.
Cred că și eu simt la fel.
Astăzi
mi s-a părut o întâlnire adevărată.
Am fost amândoi cu mașina la destinație,
ne-am dus la cină și ne-am întors aici.
Parcă am fi la o întâlnire adevărată.
- Serios? - Da.
Îmi place!
Totul a părut real.
Când vorbesc cu tine,
simt că…
devin eu însămi.
Sunt relaxată și sinceră.
Așa este.
Vorbesc fără să gândesc excesiv.
Dar așa…
sunt eu cu adevărat.
Înțeleg.
De asta discuțiile noastre sunt mult mai fluente.
Serios? Mă bucur să aud.
Dar eu, unul, tot simt că te gândești la multe.
Așa e.
Motivul este
că mă îngrijorează multe lucruri.
La ce te gândești acum?
Am ochii uscați.
- Ai ochii uscați? - Da.
Și?
E frumos aici.
Și?
E foarte frumos aici.
Vreau doar…
Sunt sincer când spun asta.
Nu ești obligată să mă alegi.
Vreau doar ca tu să fii sinceră.
- Da. - Da.
Nu spune: „E foarte frumos aici.”
Ai putea spune: „Mă gândesc la altcineva.”
Sau: „Mă gândesc mereu la el.”
Aș prefera să zici asemenea lucruri.
Bine.
Doar fiindcă suntem singuri aici
nu înseamnă că trebuie să-ți ascunzi sentimentele.
Bine.
Mi se pare că te gândești la multe.
Nu, sunt doar obosită.
Te simți bine, chiar dacă ești obosită și bei așa?
Nu cred.
Uite care-i treaba.
Mă simt bine și de asta sunt derutată.
- Înțelegi? - Explică!
Am venit des în Paradis,
iar sentimentele mele se schimbă în fiecare zi.
Da.
Până ieri eram sigură că nu mă interesezi,
dar, când am venit aici, am început să te plac.
- Da. - Și, când mă văd așa, sunt derutată.
Dintre noi trei, cine-ți place cel mai mult?
În acest moment, Theo.
- Theo? - Da.
Care e motivul?
De ce Theo?
El își exprimă mereu sentimentele.
Își exprimă sentimentele și…
Mă tot gândesc la el.
Exact, asta am vrut să spui!
Of!
Aici am început să simt ceva pentru tine și sunt derutată.
Asta am vrut să spun.
- Ce e? - Ce?
Ce s-a întâmplat?
Nu știu.
- Cred că-s beată. - De ce plângi?
Nu știu.
Nu plânge!
- Probabil sunt obosită. - Poftim!
Nu mai înțeleg ce simt.
Eu cred că înțeleg. Nu trebuie să spui.
Cred că e copleșitor.
Trebuie să mă duc la baie.
Pe bune, e foarte greu.
Spune doar ce gândești!
- Și plângi cât vrei! - Nu, nu e asta.
Sunt așa fiindcă nu sunt sigură de ceea ce simt.
Înțeleg.
Acum pleacă!
Nu mă pot opri din plâns.
Cred că mă durea puțin sufletul.
Sincer, să văd că sunt așa de nehotărâtă…
Nu mi-a plăcut.
M-am simțit ca o persoană fără caracter.
În același timp, mi-am zis: „E de înțeles de ce mă simt așa.”
„Astea sunt adevăratele mele sentimente.”
Mintea mea era vraiște.
Atunci m-a ajutat Jun-seo
să eliberez emoțiile înăbușite.
Au avut o discuție profundă la băutură.
Înțeleg prin ce trece Si-an acum.
Își zice:
„Îmi plac băiatul ăsta și băiatul ăsta. Acum un al treilea băiat? Ce e cu mine?”
E într-o stare de confuzie totală.
„N-ar trebui să fac asta.”
Dar acesta e Iadul celor singuri.
E un loc unde nu au telefoane,
și sunt blocați acolo ca să se cupleze.
Așa că ea face lucruri pe care nu le-ar face de obicei,
ceea ce o derutează și o zăpăcește.
Faptul că o înțeleg oarecum pe Si-an
mă derutează pe mine.
Asta ne derutează pe toți.
- M-a zăpăcit. - Ne-a zăpăcit pe toți.
Pe de o parte, înțeleg.
Acesta nu e un mediu normal.
- Da. - Așa e.
A venit cu Jun-seo în Paradis când avea mintea împrăștiată.
Vai!
- Dar… - Da?
- Când am vorbit cu tine… - Da.
Cred că mi-am putut înțelege sentimentele.
- Serios? - Da.
Mă simt mai ușurată.
Mulțumesc.
Eu doar…
O să-mi urmez inima.
Bine.
Nu mi-aș fi imaginat că toate astea se pot întâmpla în zece zile.
Oricum, nu te gândi și nu-ți face griji prea mult!
- Da, chiar simt… - Noi doi…
Noi doi o să mai venim aici o dată.
Yuk.
Asta e o declarație plină de încredere.
Mă simt
de parcă aș trage cu urechea la cei de la masa alăturată.
Da.
Nu are logică, dar…
E clar că Jun-seo o place mult.
- Mai mult decât crezi. - Da.
Așa e.
În interviul inițial, Si-an a zis
că e o persoană care șovăie ușor.
A zis că-i trebuie un partener loial,
care s-o aștepte cu răbdare.
Dacă vă gândiți bine,
Jun-seo a încurajat-o în situația asta și a spus că vor reveni aici…
Se pare că Si-an e mai deschisă acum.
Dar…
Mă tot gândesc că o relație
cu cineva ca ea poate fi cam riscantă.
Dacă sentimentele ei se schimbă atât de des, în funcție de situație,
iar eu aș fi partenerul ei,
aș fi neliniștit și îngrijorat.
Dar, fiindcă nimeni nu iese oficial cu altcineva
și toți se află în faza de gândire,
cred că e rezonabil să continue să se gândească la asta.
Când a spus că poate să-și înțeleagă sentimentele,
nu însemna că a ales o anumită persoană.
Doar s-a hotărât să facă ce vrea.
- Nu? - Așa cred.
Și-a zis: „Fie ce-o fi, îmi urmez inima.”
„O să…”
Dar n-a fost întotdeauna așa?
Nu, serios.
Până acum, s-a dus la întâlniri cu băieții care-i plăceau.
Mereu și-a urmat inima.
Dar acum diferența este că…
- S-a simțit vinovată? - Da.
Nu se mai simte.
- Gata cu vina! - Da.
- „De ce aș fi?” - Da.
„Nu-mi fac griji despre ce cred ceilalți.”
Da.
- Cine știe? - Da.
Nu știm ce simte Si-an.
Hai să mergem să vorbim.
- Să vorbim? - Da.
- Să mergem! - Bine.
- Vino cu mine! - Ce?
Parcă ar fi o ascunzătoare secretă.
- Am și uitat. - Ce?
- Când am fost în Paradis… - Da.
Parcă a fost acum o mie de ani.
- Nu? - Da.
Când ai plecat…
- Da? - Am cam uitat de tine.
Așa că sunt curioasă ce simți acum.
Și eu…
mi-am pierdut direcția.
Din câte văd eu, ești…
Ești prea drăguț cu toți.
- Înțeleg. - Cu toți.
Parcă ești drăguț cu toți în același mod.
- Firea mea este… - Serios!
Da?
Fie că sunt băieți sau fete, vreau să am grijă de ei.
Dar, dacă ești așa cu toți,
știi cum este.
Poate fi derutant.
- E derutant? - Da.
Serios?
Nu crezi că așa poate părea?
Ba da.
Nu?
Așa cred.
Cum adică?
„Așa cred.”
Da.
Cine e prima pentru tine?
- Prima? - Da.
Pentru mine…
E Si-an.
Serios?
Așa m-am gândit și eu.
Nu mă pricep la multitasking.
Așa că, deocamdată,
vreau s-o cunosc mai bine pe Si-an.
- Sigur. - Da.
- De asta… - Fă ce vrei!
- Vreau s-o cunosc. - Da.
Nu știu dacă e bine sau nu.
Dar vreau să fie cât mai simplu.
Bine.
Bravo!
Mulțumesc.
O să te susțin.
Și eu o să te susțin.
Se pare că ei încă nu au terminat.
Dar, cu toate astea, el e sincer.
- Da. - A fost direct.
- Da. - N-a zăpăcit-o.
- Da. - Așa e.
S-a descurcat bine.
Hai să mergem acum.
- De ce? - Ce?
De ce?
Am auzit și am spus tot.
Înțeleg.
- Ce e? - Ce e?
Ce? Adică…
Să ne întoarcem la ceilalți.
De ce? Hai să mai stăm aici, doar noi doi.
Du-te înapoi! Ajunge.
- Ce mai vrei să faci? - Ce rost are?
Să ne întoarcem la ceilalți.
De ce? Hai să mai stăm aici, doar noi doi.
- Ce faci? - Ce?
Vezi? Iar faci asta.
Ce?
Frate!
- Ne întoarcem? - Ce?
Ne întoarcem?
Dacă nu mai ai nimic de spus, să mergem.
Mai am multe de spus!
- Nu face asta! - Termină!
- Da, asta e problema cu Jeong-su. - Trebuie să plece.
Mai am multe de spus!
Nu mai minți! Frate!
- Să mergem! - Să mergem!
M-am cam supărat în timpul discuției.
Jeong-su a arătat mult interes față de mine.
De asta eram derutată.
Dar el mi-a spus că Si-an e prima pentru el.
După ce am vorbit cu Jeong-su în seara aceea,
am hotărât să mă concentrez pe Jong-hoon.
Sentimentele mele s-au schimbat puțin.
Eu am zăpăcit-o?
KIM JEONG-SU
Ea așa a zis.
Sincer…
Nu merită să te superi din cauza mea.
De asta am încercat să fiu mai delicat.
Probabil de asta s-a simțit derutată.
Jeong-su…
- Ce e cu el? - Jeong-su.
Jeong-su.
Când două persoane nu sunt interesate,
în loc să se exprime delicat,
ar fi mai respectuos să comunice clar.
Ultimele lui cuvinte au fost inutile.
A zis: „Hai să rămânem să mai vorbim, doar noi doi.”
- Ce rost are? - Da.
- Ce-i aia „de ce”? Du-te și gata! - Îi place alta. De ce mai stă?
Dacă aș încerca să-i înțeleg punctul de vedere,
ei trebuie să se mai vadă încă trei sau patru zile.
Așa că, pentru a evita ceva penibil…
Te străduiești prea mult.
- El… - Ca să nu fie penibil…
A vrut să evite ceva stânjenitor.
Nu mirosim frumos?
La ce te gândești?
La nimic. Am nevoie doar de încredere.
Încredere? Bine.
Voiam să te întreb ceva.
Să zicem că îți place cineva
și vezi că ea alege pe altul.
Nu te deranjează?
- Pe mine? - Da.
Da. Nu-i vorba că nu mă deranjează.
Când m-am dus în Paradis cu Si-an,
i-am spus că o zi petrecută cu mine n-o s-o facă să spună
că s-a îndrăgostit și are ochi doar pentru mine.
I-am spus că n-ar fi credibil.
Prefer să se vadă cu toți și să-nțeleagă că eu sunt.
- Așa m-aș simți mai bine. - Da.
Asta i-am spus. Și tu?
- Eu? - Da.
Sincer, simt că acum mă pot exprima mai bine.
- Da. - Dar e cam…
- Te simți cam… - E deprimant.
M-am întristat brusc.
- Da. - Situația m-a întristat.
Dar A-rin era lângă mine.
Ăsta e patul ei.
Cine știe? Și mâine e o zi.
Mai e și poimâine.
Fii agresivă!
Întreabă-l cum a fost, dacă vrea să vorbească.
Tu o faci așa de natural!
Tocmai asta e partea dificilă.
Tu o să fii și mai naturală, cu expresiile și cu tonul tău.
Vorbesc serios.
Mă descurc când mă simt în largul meu, ca acum.
- Da. - Dar cu Dong-ho…
Sunt țeapănă, ca un robot.
„Cum a fost în Paradis?”
„Putem merge să vorbim?”
Chiar e nestăvilită!
Ne arată cum joacă teatru.
- Nu? - Frate!
Acum vedem firea adevărată a lui You-jin.
Așa e.
Ne arată cum e cu adevărat.
Trebuie să fii curajoasă.
Nu trebuie să ai regrete.
E serioasă treaba. Mâine începe războiul.
Mâine o să ne uităm mereu unul la altul.
Ce faci?
Stăteam singură.
- De ce? - Erai singură?
- Să stăm împreună! - Citeam.
- Hai să stăm împreună! - Bine.
Încă bei apă?
Te-ai îmbătat?
Nu.
Cred că asta e cana mea.
De ce e You-jin așa haioasă?
- Sunt haioasă? - Da.
Nu vreau să fiu aia haioasă.
- De mâine ești Donald Duck. - Eu?
Prietenii mei mereu…
- Da. - Voi ați vorbit?
Încă nu. Vrei să vorbești?
- Duceți-vă! - Bine.
- Te simți bine? - Da.
- Nu ești obosit? - Sunt, dar…
- Dacă ești obosit… - Nu-i nimic. Putem vorbi.
Vreau și eu apă.
Hai să ne luăm apă.
Pot să te întreb pe cine ai ales pentru Paradis?
Eu?
Sau e secret?
- Pe Si-an. - Si-an.
Fiindcă voiam să mai vorbesc cu ea.
În acest moment
mă interesează două persoane.
Da.
Vreau să-mi confirm sentimentele.
Ieri am fost cu tine și mi-a plăcut foarte mult.
Tu ești idealul meu, în privința înfățișării.
Mi-ai spus.
- Da. - Da.
Îmi placi, dar nu mă pricep la multitasking.
Așa că planul era
să petrec timp cu Si-an.
Înțeleg.
De asta azi am ales-o pe Si-an.
- Înțeleg. - Asta fac acum.
Da.
Așa că și eu sunt derutat.
- Clar. - Da.
Prin ce e fermecătoare Si-an?
Prin firea ei.
Sunt diferențe între noi?
Ești complet diferită.
Și ea cum e diferită?
Ce?
- Cu tine… - Da.
Simt nevoia să am grijă de tine.
Înțeleg.
Vreau să fac multe.
Dar?
Care e diferența?
Vrei să ai grijă și de ea?
Cred că ea îmi ocupă mintea.
Ce spune el acolo?
Cred că ea îmi ocupă mintea.
Îți ocupă mintea?
Nu înțeleg ce sentiment e ăsta.
Ce?
Nu cunosc sentimentul ăsta.
Bine.
Habar n-am de nimic.
Eram curioasă despre celălalt aspect.
Mă întrebam dacă simți ceva pentru mine.
Nu mă întrebam dacă simți ceva doar pentru mine.
Ci dacă simți ceva pentru felul în care sunt.
Fiindcă, din câte am văzut, ești grijuliu și atent.
- Asta m-a zăpăcit. - Înțeleg.
Așa că eram derutată.
Nu-s chiar așa de atent cu ceilalți.
Serios? Adică m-am înșelat?
Ești foarte drăguț cu toți.
De asta eram curioasă.
Mi-e frig.
- Ți-e frig? - Da.
Vrei geaca mea?
Nu.
Mie chiar mi-e cald.
Serios?
Să-mi spui dacă ți-e frig.
Bine, îți spun.
Vorbesc serios.
Trebuia să mai dorm 30 de minute.
Du-te să te culci.
Du-te la culcare.
- Du-te să dormi. - Nu.
Mă simt cam amețit, sincer.
Atunci, hai să ne culcăm.
Acum.
Dar ar fi păcat!
Iar începe!
Dacă te simți amețit, pleacă!
- Du-te să te culci. - Da.
Dar ar fi păcat!
- Nu? - Nu te înțeleg.
- Pe mine? - Da.
Spui lucruri complet aiurea.
Da?
Da, așa faci.
Nu-mi place să fiu derutată.
Ți-am spus clar, ca să nu fie nicio încurcătură.
Când?
- Când? - Nu?
Ce enervant e!
Uitați-vă la Hae-lin!
Nu știu dacă acum vrei să vorbești sau să stai cu lumea.
Ba vreau să mai stau.
Dar, în starea mea curentă,
mă tem că te-aș putea enerva, fiindcă-s așa de amețit.
- La asta mă gândesc. - Atunci…
Dacă Jeong-su ar fi recunoscut că-l interesează Si-an,
ar fi fost admirabil.
Dar mie nu-mi place când cineva vorbește vag.
Față de Hae-lin…
m-am gândit că trebuie să-mi exprim clar sentimentele.
Așa că i-am zis că-mi place mai mult Si-an.
Am fost foarte clar.
Sau nu a fost clar?
Dar nu a spus asta!
A zis: „Azi am ales-o pe Si-an.”
„Dar mi-a plăcut și cu tine.”
„Dintre voi două…”
- Da. - „Vă plac pe ambele.”
Nu cred că a fost clar.
Lui Hye-jin i-a spus asta foarte clar.
Dar nu cred c-a fost la fel de clar și cu Hae-lin.
Sau poate voia să explice de ce a ales-o pe Si-an.
Dar, după aceea, a vorbit aiurea.
- Fiindcă era amețit. - Da.
Poate cuvintele astea nici nu însemnau prea mult?
Dacă vrei să ai grijă de cineva și-ți faci griji pentru cineva,
e același lucru?
E același lucru.
- Cuvintele astea… - Da?
Le-a născocit pe loc.
„Născocit”!
- Da, și eu cred asta. - Da?
Pe măsură ce vorbea, a-nceput să improvizeze.
- „Să improvizeze.” - Da.
- L-a luat gura pe dinainte. - Da.
- N-avem motiv să analizăm ce a zis. - Da.
Altfel spus,
e ca și cum ai întreba care e diferența
între a-ți plăcea cineva și a fi atras de cineva.
Cam așa ceva.
De ce a făcut Jeong-su asta?
Dar, dacă toate fetele spun asta…
Înseamnă că le zăpăcește pe toate.
Dar se pare
că grija și atenția fac parte din firea lui.
- De ce cauți mereu ceva pozitiv? - Nu e asta.
- Vă cunoașteți? - Nu.
Vă cunoașteți în realitate?
Dar, dacă toți spun asta, înseamnă că el chiar e drăguț cu lumea.
Probabil e foarte drăguț.
PARADIS LEE SI-AN ȘI YUK JUN-SEO
Pot să dorm aici?
Nu, să dormim împreună!
Să dormim împreună!
Bine.
Nu-mi usuc părul.
Nu l-ai găsit?
Nu. Nu-i nimic.
E în regulă. Întinde-te!
Nu contează. Mă usuc la aer.
Bine.
În același pat?
- Ce? - Ce?
- Nu-i o premieră? - Da.
Sunt în același pat?
Pijamale cu Mickey Mouse.
Sunt capodopera mea.
E prima dată când dorm într-un pat așa de lat.
Și pentru mine.
- Serios? - Da.
- Ești beat? - Nu.
- Ești bine? - Ce?
Ești bine?
Eu, da. Tu?
- Eu? - Da.
Cred c-am băut trei pahare.
- Trei pahare? - Da.
De ce ai plâns mai devreme?
Spune-mi.
Ce?
De ce ai plâns?
- Mai devreme? - Erai tristă?
E complicat.
Pentru că…
Singurul în fața căruia mi-am deschis sufletul ai fost tu.
Da.
- Ce se petrece? - Ce?
Ce?
- E ora 1:30. - Da.
Ce zboară timpul!
E deja 1:30.
Mă bucur că am venit aici.
Am putut să văd ce simți cu adevărat.
Da, așa e.
Și, știind asta,
voi fi mai clar în ceea ce trebuie să fac.
Da.
Așa că nu mă deranjează sentimentele tale.
O să fac ce trebuie să fac.
Tu nu trebuie să-mi confirmi nimic.
E interesant
că noi nu am vorbit de prea multe ori.
- Da. - Dar…
Și fără a vorbi prea mult,
cred că înțeleg ce simt.
Da.
Și eu.
Și eu simt asta despre tine.
- Serios? - Da.
Au existat momente când te-am făcut să te agiți?
Acum.
- Ce faci? - Ce?
Ce faci? De ce te foiești așa?
Te foiești.
- Ce se întâmplă? - Ce?
- A îmbrățișat-o? - Da.
Așa cred.
A îmbrățișat-o așa.
Da.
- A îmbrățișat-o, nu? - Da.
Ar fi păcat să dormim, nu?
Da, poate că am mai putea sta de vorbă.
Ar fi cam dezamăgitor să ne culcăm și gata.
Subtitrarea: Anca Irina Dumitru