LEE SI-AN
CHUNG YOU-JIN
KIM MIN-SEOL
BAE JI-YEON
KIM HYE-JIN
KIM A-RIN
PARK HAE-LIN
KIM TE-HWAN
KOOK DONG-HO
JANG THEO
KIM JEONG-SU
YUK JUN-SEO
AN JONG-HOON
SZINGLIK POKLA
A személy, akivel szívesen mennék a Paradicsomba…
Az Yuk Jun-seo.
Ez az!
Úgy van.
Az volt a logikus, hogy ő jön.
- Így van. - Hát…
Már volt Theóval és Jeong-suval.
Lee Si-an párba állt Yuk Jun-seóval.
Jó szórakozást!
…Yuk Jun-seóval.
- Yuk Jun-seo! - Tudtam.
Kérlek, gyere ki!
Mehetünk.
Mi tartott ennyi ideig?
Miért…
érzem furán magam?
Tök furi veled menni a Paradicsomba.
Ugye?
Nem hittem, hogy én megyek,
mert nem fejeztem ki az érzéseimet.
- Dehogynem! - Igen?
Jó tudni.
Ez izgibb lesz, mint gondoltuk.
Mind a ketten tartózkodóak voltak.
Ez jó móka lesz.
- Úgy van. - Mert…
Csak óvatosak voltak Jeong-su és Min-seol közelében.
Nem kell aggódni miattuk, elengedhetik magukat.
A párválasztás befejeződött.
Nem annyira jó érzés…
Itt maradni.
Nem jó.
Azt érzi az ember, hogy veszélyben van.
Szegény, Theo!
Nahát ez…
- Így alakult. - Theo…
Miért kellett kijönni neki, és nézni, ahogy elmennek?
Ő is kap majd lehetőséget.
- Igen. Egyszer. - Remélem.
- Theo is kap lehetőséget? - Drukkolok Theónak.
Minden a terv szerint ment.
- Pontosan. - Igen.
Te mondjuk, nem ezt vártad.
- Ez igaz. - Én sem.
Ne már!
Még hogy Jun-seo?
Nem hittem, hogy ő lesz az.
A lány utalgatott rá.
Azt hittem, Jong-hoon lesz a meglepi.
- Mi? - A váratlan fordulat.
Miről beszélsz?
- Jin-kyung, ne már! - Nem? Oké…
Bocsi!
PARADICSOM KIM A-RIN ÉS KOOK DONG-HO
- Légy óvatos! - Oké.
- Őrült jó hangja van. - Jól zúg a motor.
Tyűha, zakatol a szívem!
Az enyém is.
Ha egy ilyen kocsiban ülök, mindig izgatott leszek.
Dőlj előre gy kicsit! Jó így?
- Kész is van. - Kösz, hogy ilyen figyelmes vagy.
- Hogy repül az idő! - Igen.
- Már túl vagyunk a felén. - Őrület!
Már túl vagyunk a felén.
Most leszek először itt.
Igen.
Átkelünk a folyón.
Dong-ho átmegy…
Dong-ho átmegy a Dongho-hídon?
Dong-ho a Dongho-hídon.
Mindig eszembe jut, ha átmegyek rajta.
Megtiszteltetés.
Mindig ez jut eszembe.
Tényleg így hívják. Dongho-híd.
Úgy van.
Jelent valamit.
Olyan, mint egy álom.
PARADICSOM SI-AN ÉS JUN-SEO
Harmadszor is jó érzés.
- Élvezd ki! - Nagyon jó.
- Túl vagyunk a játék felén. - Igen.
Holnap már a hetedik nap lesz.
- Egy kicsit… - Igen?
Olyan jól éreztem magam a harmadik és negyedik napig.
- Igen. - Beszélgettem, a Paradicsom…
Most már nem vagyok tisztában a saját érzéseimmel sem.
Ha valaki rákérdez…
- Igen. - Nem tudok válaszolni.
- Értem. - Ezt élem meg.
Érthető.
Olyan sok minden jár a fejemben…
Értem.
Nulla energiám van.
- Értem. - Ja.
Sok a választási lehetősége, vagyis van min gondolkoznia.
Azt hiszem, most komolyan elgondolkozik a dolgokon.
Először csak szórakozni akart.
De most mélyebben elgondolkozott, látva, milyen klassz emberek vannak.
- Jó a hangulata. - Kiváló.
- Bocs. - Ó, kávé!
De jól néz ki!
Kösz szépen.
Köszönöm.
Ez csirkecomb?
Igen. Megkóstolod?
Oké.
Nem olyan, mint a csirkemell.
Kösz.
Itt a mártás.
Finom? Ízlik?
- Jó? - Nagyon jó.
Jobban vagy?
Úgy örülök.
- Biztos? - Abszolút.
Akkor miért nézel így?
Abszolút.
Finom.
Te idősebb vagy nálam, ugye?
- Hány éves vagy? - Ja.
1996-ban születtem.
- 1996-ban? - Igen.
Te meg 1998-ban?
- 1999-ben. - Igen?
Igen.
- Akkor hány éves vagy? 26? - Idősebbnek hittelek.
Most 25 éves vagyok.
Huszonöt.
Te vagy az idősebb.
Mintha kiszabadultunk volna.
- Ahogy mondod. - Igen.
Nem gondoltam, hogy így lesz.
- De tényleg. - Hogyan?
Nem hittem, hogy itt leszek.
- Bizonytalan voltam. - Ja.
Azt hittem,
nem fejeztem ki direkt módon az érzéseimet úgy, ahogy a többiek.
Nem fűztem hozzá sok reményt.
De akkor szólítottak.
Igen.
Megkönnyebbültem és meglepődtem.
- Értem. - Igen.
Nem gondoltam volna.
Értem.
Tegnap
örültem, hogy odajöttél hozzám. Én is akartam beszélni veled.
Elég jól kifejezted magad.
- Tegnap? - Igen.
Komolyan?
Miért nem válaszoltál?
Tessék?
Hogy kit vinnél a Paradicsomba.
ELŐZŐ ESTE
Szóval…
Kivel szeretnél menni, Jun-seo?
A Paradicsomba?
Miért csinálod ezt velem?
Inkább iszom.
Sokat beszélgettem Theóval,
és valamelyest képet kaptam arról, hogy érez irántad.
És ezért…
Inkább óvatos voltam.
Pontosan tudom, kik azok, akiknek tetszel,
és nem akartam elárulni ezt az ivós játék alatt.
Egyébként sem említettem senkinek.
Ezért.
- Örül neki. - Jó válasz volt.
- Neki is tetszett. - Ja.
Gondolt a riválisokra.
Igen.
Úgy érzem,
nem nyilvánítom ki a valós érzéseimet
azokkal kapcsolatban, akikkel a Paradicsomban voltam.
Miért?
Változnak az érzések.
És a végén még készpénznek vennék…
Értem.
Félreértésekhez vezetne…
- Értem. - …a döntés előtt.
- Értem. - Ezért…
Nem is beszélek róluk, még ha akarnék sem.
Értem.
Szóval…
A mai nap után…
rendezni szeretném a gondolataimat…
Oké.
És szeretném kifejezni, amit érzek.
Igen.
- De… - Ha tetszik valaki, megmondom.
Vegyes érzelmeid vannak?
Csak végig kell gondolnom.
Először
csak simán jól éreztem magam.
- De most… - Értem.
Meg vagyok rémülve.
- Aha. - Igen.
Ma fogott el ez az érzés. Hirtelen elfogyott az energiám.
Igen?
- Igen. - Értem.
De a zavarodottság érzése is belőled fakad.
Ezt gondolom.
Ezeket a döntéseket mindenképp meg kell hozni,
most tegyük félre őket.
Élvezzük a finom ételeket,
- és a beszélgetést! - Oké.
- Szórakozzunk jól! - Oké.
- Semmi pánik. - Ja.
- Nem kell komolynak lennünk. - Ja.
- Legyen ez! - És ma rád fókuszálok.
- Jó. - Oké.
- Ez… - Jun-seo megnyugtató tud lenni.
Igen.
Jun-seo megnyugtatja az embert a tanácsaival.
Igen.
Úgy tűnik, egyforma őszinteséggel nyilvánulnak meg.
- Igen, hasonló módon. - Úgy van.
Őszintén beszélnek és nem túl…
A komolyság kínosan érinti őket.
Nem kell annyit agyalni, remélem Si-an jól szórakozik Jun-seóval.
De vannak, akiknek sok választási lehetőségük van, és túlgondolják,
és végül egyedül maradnak.
- Ez igaz. - Nem ezt a választ vártuk.
Akiknek nincs sok lehetőségük, hozzámennek az első jelölthöz.
Sokszor láttam már ilyet.
Nem azt mondom, hogy Si-an hoppon marad a végén.
Remélem, rátalál az igazira.
De tényleg népszerű.
- Ja. - Van min agyalnia.
Néha túlgondolja az ember, és képtelen döntést hozni.
Nem csak úgy mondja ezt, Si-an tényleg határozatlan.
Nagy katyvasz van a fejében.
- Saláta, gyümölcs. pezsgő… - Imádom.
- Tessék! - De jól néz ki!
Most jön a próbatétel.
Ki tudod nyitni a pezsgőt?
Még sosem próbáltam.
- Nem megy? - De igen.
Jó lesz.
Jól néz ki!
Örvendek.
- Örvendesz? - igen.
De klassz!
Ez tényleg a paradicsom.
Nem tudom, milyen.
- Finom. - Pezsgőíze van.
És ez mi? Tofu?
Kóstoljuk meg!
- Tofunak néz ki. - Ugye?
- Ideadnád a kést? - Persze.
Ez jó lesz?
Bármilyen kés jó.
Miért van ennyi kés?
Nagyon sármos ez az oldala.
- Igen. - Az ügyetlensége.
- Nem tetteti magát. - Klassz.
Úgy kell csinálni, mintha béna lennél.
Jó étvágyat!
Köszönöm.
De finom!
A Pokolban minden kaja olyan, mintha követ ennék.
Így van.
Itt még fogak sem kellenek a rágáshoz.
Az avokádóhoz nem kell fog.
De tényleg.
Érdekel a korod és a foglalkozásod.
Tényleg szeretném tudni.
- Tippelhetek? - A korom érdekel?
- Nem, a munkád. - Igen?
Biztos, hogy fiatalabb vagy.
Szerintem húsz akárhány…
Úgy huszon…
Huszon…
hat?
Három évvel fiatalabb.
Tehát 23 vagy.
- Őszintén! - Huszonhárom.
- Huszonhárom? - Igen.
Én meg 25.
Majdnem jó volt.
Úgy néztél rám, mintha a különbség óriási lett volna.
- Egy év az nagy különbség. - Igen.
Egy egész év.
Huszonöt. Oké, te jössz!
Idősebb lehetsz.
- Sok mindenen keresztülmentem már. - Nem hiszem.
Biztos nem.
Miért vagy benne biztos?
Úgy érzem,
idősebb vagy nálam.
De nem pont 30, inkább 29.
Mégis adok hozzá még egy évet.
Szóval 30.
Mert felcsillant a szemem a 29-en?
Igen. Harminc?
- Annyi? - Igen.
- Tényleg? - 30 éves vagyok.
Úgy van.
Annyinak látszol.
És mi a munkád?
Szerintem…
ha megnézem, hogyan öltözködsz,
akkor úgy tűnik, tudod, mi áll jól.
Talán modell vagy, esetleg fotómodell?
- Igen. - Igen?
Reklámokban szerepelek.
Ez a munkám.
Reklámmodell vagyok.
Három éve reklámozok kozmetikai termékeket.
De esküvői ruhákat is reklámozok, és szépségstúdióknak is dolgozom.
KIM A-RIN, 25 MODELL
Ez a munkám.
Fotóznak és kivillantod a válladat?
Jól csinálod.
- Szabad ilyesmit? - Szeretek pózolni a vállammal.
Ez tök érdekes.
Menyasszony is voltál?
Igen.
- Hányszor kellett férjhez menned? - Úgy háromszor.
Na, ez tök izgi!
Hát…
- Ez honnan jött? - Ja.
Jó móka találgatni.
Nem tudom, te mit csinálhatsz.
- A munkámra gondolsz? - Igen.
Ja.
Próbálkozz!
Szerintem irodában dolgozol.
Hol máshol?
Azt hitted, otthon ülök?
Valóban irodában dolgozom.
Tehát ezt eltaláltam?
Igen, hites könyvvizsgáló vagyok.
- Könyvelő? - Igen.
Fantasztikus!
Gondoltam, hogy komoly dolgot csinálsz.
Yongsanban van az iroda?
Igen.
- Mert… - Az Amore…
- Honnan tudtad? - Mondhatom?
- Nemrég voltam ott egy fotózáson. - Általában…
- Ismered az Etude-házat? - Igen.
Sokszor megfordulok ott.
- Lehet, hogy találkoztunk is. - Meglehet.
Sok jó étterem van az alagsorban.
Igen.
Mikor voltál ott utoljára?
Két-háromhavonta szoktam odamenni.
- Talán elmentünk egymás mellett. - Mi?
Közel lehettünk egymáshoz. Ez tök jó.
Találtak közös pontot.
Kéthavonta egyszer…
- Az nem túl gyakori. - Nem.
Sokat nem találkozhattak.
Kíváncsi vagyok, hol laksz.
Én is.
- Szöulban dolgozol… - Igen.
És sokszor mész fotózásra,
gondolom, hogy Nonhyeonban, Apgujeongban, Cheongdamban, vagy Gangnamban?
Sinsában?
Hol laksz?
Wangsimniben.
- Igen? - Tényleg?
- Hogy? - Micsoda?
Wangsimniben lakik?
- Meglepődtél? - Én is.
- Komolyan? - Igen.
Fantasztikus!
Tényleg?
Ez csodás!
- Igen. - Az.
Lehet, hogy tényleg találkoztak.
Wangsimniben lakom.
Most már nyolc vagy kilenc éve.
- Igen? - Ja.
Én két éve.
Én mindig is ott laktam, Wangsimniben.
- Szomszédok vagyunk. - Ja.
Szomszédok.
- Ezért csodálkoztál. - Akkor…
Lehet, hogy ugyanazon a vonalon utazunk a munkahelyünkre.
Fantasztikus!
Csodás!
De tényleg.
Nem sűrűn fordul elő.
De sok közös pont van az életünkben.
Azon gondolkoztam, hogy ez már-már sorsszerű.
Azonos környékről valók…
Ez jelentős dolog.
Hirtelen fontos lett.
Felkeltheti az érdeklődést egymás iránt.
Mintha ismerősök lennének.
Igen.
Ez a sorsszerűség…
Próbál romantikus elemet belecsempészni.
Sokkal jobb, hogy eljutottunk ide,
és együtt vagyunk.
- Az elsőnél is összejöhettünk volna. - Ja.
Még mindig sajnálom.
A személy, akivel szívesen mennék a Paradicsomba…
Az Kim A-rin.
Köszönöm.
Az Jang Theo.
Akkor először…
Hát igen…
Megrázó élmény volt.
Most
már nincs senki, aki érdekelne, vagy akivel szívesen beszélgetnék.
Már nem vágyom arra,
hogy elmélkedjek dolgokon.
Mert mindjárt odamentem hozzád,
ahogy visszajöttél.
„Beszélgessünk!”
Igen?
- Összeszedtem a bátorságomat. - Értem.
Si-an és én előre ültünk, amikor megjöttetek Jeong-suval.
Szerencsére csak négyen voltunk ott.
Úgy van.
De pont mert négyen voltunk,
egy kicsit zavarban voltam, amikor félre akartalak vonni.
Nagy bátorság kellett ahhoz, hogy bekopogjak.
Igen. Bátor dolog volt.
Az volt a meglepő…
amikor az a naiv vadállat, Jun-seo…
Miért ült oda?
Te se gondoltad, mi?
- Abban a helyzetben… - A fogkeféjével.
Én elmentem volna.
De ő megkérdezte, odaülhet-e, és mondtuk, igen.
Ja.
Hali!
- Mit csináltok? - Csak dumálgatunk.
- Igen? - Ja.
Ideülhetek?
- Foglalj helyet! - Oké.
Na, mizu?
- Nem vágta a témát. - Nem.
Csak ült ott, és kérdezgetett minket.
Na, gondoltam: „Ez így nem lesz jó.”
Jun-seo csak ült ott, és mások is jöttek.
Akkor azt gondoltam: „Ennyi.”
„Miért nem alakul úgy, ahogy akarom?”
Nagyon mérges lettem, és egyszerűen elhagytam az étkezőt.
Sokszor kerülgettük egymást. Leírtunk pár vargabetűt.
Nagy utat tettek meg.
Igen.
Úgy tűnik, vannak, akik összejönnek.
Olyan megnyugtató.
- Jó volt nézni őket. - Igen.
Megvan az első pár.
- Igen. - Ja.
- Gratulálok. - Igen.
- Dong-ho és A-rin. - Ja.
Nem akarok ünneprontó lenni.
De eszembe jutott Hae-lin és Dong-ho…
- Beleette magát az agyamba. - Lehet valami.
Igen.
- Dong-ho nem tudta, hogy kezelje. - Igen.
- Nem lesz ennyire egyszerű. - Ja.
Fontos, hogy Dong-ho hogyan érez.
- Éhes vagy? - Nagyon.
PARADICSOM JI-YEON ÉS TE-HWAN
- Éhen halok. - Én is.
- Együnk! Jó étvágyat! - Neked is!
Hozzuk közelebb a tányért!
Ki tudod nyitni?
Megijedtem.
- Majdnem baj lett belőle. - Ja.
A fiú 2003-as lehet.
Megijedtem.
- Köszönöm. - Meglepődtem, milyen könnyű volt.
Kösz.
Csak óvatosan!
Te jó ég!
- Jaj, de cuki! - Nagyon édes!
Igyunk egyet Te-hwannal!
Bírom őket.
Kezdjem én?
- Akarod? - Érdekel?
Nem tudom, a korod vagy a meló legyen az első.
Válassz!
Egyszerre csak egyet.
- Jó. - Legyen a korunk.
- Az én foglalkozásom… - Igen.
Tervező vagyok.
- De… - Illik hozzád.
Belső tereket tervezek.
Belsőépítészként dolgozom.
Egy helyiség berendezését tervezem meg
egy adott eseményhez.
Segítek kiválasztani a megfelelő bútorokat is.
BAE JI-YEON BELSŐÉPÍTÉSZ
- És te? - Én…
- DJ vagyok. - Oké.
Elektronikus zenével foglalkozom.
Tényleg?
Van egy klubom is.
- Igen? - Igen.
- Szóval DJ? - Igen?
- Nem várt fordulat. - Van egy klubja?
DJ?
DJ vagyok.
És Itaewonban van egy klubom.
Az átlagos kluboktól eltérően
én a house műfajára koncentrálok.
Ez a fajta zene és kultúra még gyerekcipőben jár Koreában.
Szeretném népszerűbbé tenni,
jó lenne, ha több ember kedvelné, és bekerülne a mainstream áramlatok közé.
KIM TE-HWAN DJ ÉS KLUBTULAJDONOS
- Tényleg? - Igen.
Nem gondoltam volna.
Meglepő, mi?
- Az. - Nem való nekem?
Nem gondoltam, hogy zenével foglalkozol,
azt hittem,
valami átlagos melód van.
- Nem gondoltad, hogy van egy klubom? - Nem.
Egyáltalán nem.
De még most is nehéz elképzelni.
- Nehéz? - Ja.
- Nem passzol hozzád. - Értem.
Érdekel a korod is.
Találd ki!
- Elárulom az enyémet. - Oké.
Harmincegy?
- Igaz? - Igen.
- Eltaláltam? - Igen.
- Mi? - Hogyan?
Te jó ég!
- Idősebb, mint hittük. - 31?
Igen.
- Nálam is idősebb. - Úgy van.
Azt hittem, kábé 22 éves.
- Igen? - Ja.
Valójában 30-ra gondoltam.
- Harminc? - Igen.
Miért adtál hozzá egyet? Nem ér.
Visszaveszem.
- Jól mondtam? - Igen, 31 vagyok.
- Kapcsiból ráhibáztam. - Ja.
- Hadd találjam ki a tiedet! - Oké.
Huszon…
hét.
Huszonhét?
- Huszonhat. - Igen?
- Huszonöt. - Huszonöt.
- Annyi vagyok. - Igen?
- De… - Igen?
Érettnek tűnsz.
- Komolyan? - Igen.
Ezért néztelek idősebbnek.
Idősebbnek hittem a lányt.
- Ja. - Igen.
Jövünk eggyel Te-hwannak.
- Tényleg. - Bocsi.
Sokat beszélgettél az új lánnyal.
- Hogy én sokat beszélgettem vele? - Igen.
- Az új lánnyal? - Aha.
Az ebédnél…
- Igen. - A játék után Hae-lin melletted ült.
AZ EBÉDNÉL
Mi ez? Még nem láttalak így.
- Engem? - Aha.
Hogy szemüveg van rajtad.
Pedig sok van.
Vedd le a napszemüveget!
Pedig király! Milyen kár!
Az.
Zavart egy kicsit.
Értem.
- Ez minden. - Oké.
Egy kicsit.
Nem nagyon, egy kicsit.
Rád is néztem.
- De nem néztél vissza. - Értem.
Azt gondoltam: „A srác…
Egy kicsit izé…”
Folyton odapillantottam.
- És végül volt szemkontaktus. - Igen?
Mintha telepatikus módon kommunikáltunk volna.
- Igen? - Ja.
Ji-yeon egy kicsit féltékenykedett, és ez édes volt.
Akár a Paradicsom, akár a Pokol,
a lényeg, hogy Ji-yeonnal lehessek.
JÉGPÁLYA
Szoktál korcsolyázni?
Egyszer már voltam itt.
Tessék!
Csüccs le!
Hogy kell felvenni?
- Így ni. - Várj csak!
Jó szorosan be kell kötni.
- Úgy fogja a bokát. - Oké.
Nyomd bele a lábad!
Úgy jó.
Jó szoros.
- Nagyon? - Igen.
- Milyen előzékeny! - Igen.
Biztos jól korizik.
- És… - Mehet a tripla axel!
Nem túl sportos alkat.
Ez igaz.
Menjünk!
- Rég koriztam. - Egy pill!
Rég nem koriztam.
Milyen? Jól csinálom?
- Nagyon. - Jobban, mint hitted.
- Yuna Kim vagyok? - Tessék?
- Úgy megyek, mint Yuna Kim? - Mehet a tripla.
Így?
Ügyes vagy.
Fogócskázzunk!
- Menekülj el! - Jó.
Félek!
Ez tök jó lehetett.
- Imádom. - Olyan ártatlannak tűnnek.
Várj csak! Húzzál!
Ez az!
- Meg se mozdulok. - Oké.
Tolsz engem hátulról?
- Húzzalak én? - Igen.
Jó nehéz vagy.
- Hát ez jó! - Remek!
De tényleg.
Olyan megható volt.
Úgy éreztem, hogy ezek…
- Egy igazi, ártatlan randit láttunk. - Igen.
Olyan boldoggá tett.
Ez volt az első olyan randi a műsorban, ami irigylésre méltó volt.
- Igen? - Igen.
Nagyon édesek!
PARADICSOM SI-AN ÉS JUN-SEO
Fázom.
Vegyél fel valamit!
- Nem hoztam kabátot. - Nem?
Kéred az enyémet?
Csak ezt hoztam.
Felveszed?
Jó, csak terítsd rám!
Jó.
- Így jó? - Nagyon.
Jól áll neked.
- Igen? - Ja.
Neked adom.
Rajtam nem áll ilyen jól.
Szereted a virágot? Szerintem nem.
- De igen. - Tényleg?
Ja.
Van olyan oldalad, amelyik jobban néz ki, mint a másik?
Nem hiszem. Mindenhonnan jól nézel ki.
- Nem nagyon érdekel. - Nem?
Miért mondod: „Hé!”?
- Mi? - Miért mondod: „Hé!”?
Nem tetszik?
Szólíts Si-annak!
Oké, Si-an.
Gyorsan tanul.
Máris javította a dolgot.
Ez a szokásom. Hülyeség.
Úgy megszoktam.
„Szeret. Nem szeret.”
Van más is, akivel szeretnél randizni, ha visszamegyünk?
Mindenkivel megismerkedtem.
Nincs más, aki érdekelne.
- Értem. - Ja.
Ma valahogy érettebbnek tűntél.
Igazán?
A Pokolban csak annyi jött le,
hogy sportos alkat vagy.
De ma láttam,
hogy férfias vagy.
Jó fej.
Jól állt neked a szemüveg.
- Igen? - Ja.
Király!
Mindenki tudja, hogy Theo bukik rád.
- Igen. - Egész pályás letámadás.
Szerettem volna tudni,
mi a véleményed róla.
Hogy érzek Theo iránt?
Igen.
Hát…
- bírom őt. - Tessék?
- Bírom őt. - Oké.
Kedvelem,
de ahogy mondtam, ma összezavarodtam.
Mert téged is kedvellek. De…
Jeong-su is nagyon kedves hozzám. Mind a hárman. Kedvellek titeket.
De naponta változnak az érzéseim.
- Ez könnyen elképzelhető. - Ja.
- Őszintén beszél. - Ja.
De csak neked mondtam el ezt.
Nem sokat beszélek erről, még a lányoknak sem.
De a fiúknak sem mondok semmit.
Nem tudok, mert…
Nem egy embert kedvelek.
Több emberhez is vonzódom egyszerre…
- Ez furcsa. - Igen, az.
A való életben ez lehetetlen.
Még sose éreztem ehhez hasonlót.
Mintha…
Ez is tetszik, az is, meg az is…
Mit tegyünk?
Jeong-su nagyon udvarias, és rendkívül megnyerő.
Tényleg kellemes bizsergést éreztem, ha vele voltam.
Theo meg
kimutatja az érzelmeit, játékos és aranyos.
Mutasd a gyűrűdet! Itt a virággyűrűd.
Ugye szép?
Jun-seo pedig a macsó gyerek.
Nem az a kedves, gyengéd típus,
de árad belőle a férfias energia, erős egyéniség.
Össze vagyok zavarodva.
Azt hiszem, átérzem a dolgot.
Mondjuk, ha Cha Eun-woonak tetszenék,
akkor izgalomba jönnék.
Másnap meg Park Bo-gum csapná a szelet,
akkor őt is bírnám.
Utána meg Byeon Woo-seoknak is bejönnék.
Biztos, én is meg lennék zavarodva.
- Ilyen érzés lehet. - Igen.
Értem én.
Ja.
Nem könnyű ezt beismerni.
Si-an végtelenül őszinte.
Így van.
Jun-seo végig összeszedett volt.
- Ja. - Nem hepciáskodott.
Ja.
Olyan érett volt.
Tényleg lehet, hogy egyformán érez irántuk?
Ez elképzelhető?
- Érdekes. - Igen.
Tényleg egyformán érez irántuk?
- Elképzelhető. - Nem lehet egyformán.
Szerintem képtelenség.
Én most Byeon Woo-seokra szavaznék.
Mint ő…
- A többiek… - Láttad a legutóbbi filmjét.
Nem hiszem, hogy Si-an egyformán érez irántuk.
- Ja. - Igaz.
- Az tetszik jobban, akivel épp van. - Akivel épp van?
Gondoljatok bele!
Ha én lennék az egyikük helyében,
feladnám a dolgot, és elengedném őt.
- Ja. - Igen.
De egyikük sem teszi.
Azt gondolják:
„Hátha engem fog választani, nem hagyom annyiban.”
Si-an csábereje lenyűgöző.
- Gondolom. - Ja.
És mivel Si-an egyfolytában ingadozik,
ettől még vonzóbb a számukra.
A férfiak szeretik elnyerni a nő szívét.
- Azt hiszik, csak próbálkozni kell. - Ja.
Si-an…
- Érzem a medence illatát. - Igen.
PARADICSOM A-RIN ÉS DONG-HO
- Siess! - Jó mély.
Lábujjhegyen állok.
Tényleg mély.
Kapaszkodj belém!
Istenem!
Csak lebegj!
Úgy csinálok, mint az előbb.
Várj csak! Leégtél.
Igen?
Látszik rajtad.
A mellkasom is.
Igen.
Ez jó! Gyere ide!
- Megpróbálok. - Oké.
Légy bátor!
Na, milyen?
Kiskutya vagy.
Szeretnék jobban úszni.
Hogy életben maradjak a vízben.
A víz felett nyugodt vagy.
- Igen. - De rendesen kapálódzol.
Szeretnék fennmaradni.
- De cuki! - Jól megvannak.
Igen, úgy tűnik.
Jó lesz ez, ha gyakorolok.
- Egy kicsit… - Mi?
Fenn akarok maradni.
- Kapaszkodj belém! - Oké.
Rugdalózz egy kicsit!
- De ne feszítsd magad! - Oké
- Bízz bennem! - Oké.
Csak gyere!
Krallozzál!
Bocs, de így elsüllyedek.
Nehéz a karod.
- Csak nyugalom! - Nem feszítsd meg!
Segíts nekem!
- Várjál! - Nyugi van.
- Oké. - Oké.
- Jól van. - Engedd el magad!
- Kövess! - Menjünk!
Egész végig!
De így lesüllyedek.
Próbáljuk meg! Most megtartalak.
Olyan más ez, mint a Pokol.
Hasonlítsunk össze a karunkat!
- Dőlj a falnak! - Jó hosszú.
Jó hosszú a karom.
- Hát igen… - Hé!
- Hae-linnel is méricskéltek. - Vele is.
Ez fura.
Nem túl hosszú?
Az enyém hosszabb.
Úgy is van jól.
Húsz centivel magasabb vagy.
Még mit akartál csinálni?
- Hát… - Én…
…volt még ötleted.
Csak beszélgetni akartam veled.
- És úszni? - Ez volt a fontos.
És az úszás.
Félek.
Itt is egy kicsit. Oké.
Ha visszamegyünk, megint vár ránk a semmittevés.
Összecsomagolunk és idejövünk,
és megint a Pokolban leszünk.
Téged nem zavar?
Engem nem most.
Hogy érted, hogy „most”? Nem sajnálod?
Eleget voltam a Pokolban.
A jó emberrel jöttem a Paradicsomba.
Még rengeteg lehetőségünk van a beszélgetésre.
És nem hiszem, hogy a helyszín érdekes.
Talán lesz
megint egy játék, és idejövünk?
Vagy lesz megint párválasztás?
Mit gondolsz?
Biztos van valami előérzeted.
Ezúttal a fiúk fognak versenyezni.
És a győztes választhat magának párt, akivel idejöhet.
- De ha nem… - Oké.
És ha lányok játszanak?
Ugye?
Nem hiszem.
- Biztos vagy benne? - Igen.
Akkor igyekezz, és vigyél magaddal!
- Mit mondtál? - Mi?
Nézd az arcát!
Beleszeretett.
Kérsz egy sört?
Igen.
Egészségedre!
Rendes kaját eszel? Mivel hogy egyedül élsz.
Régebben főztem, mert volt hozzá kedvem.
De már nem.
Nehéz a munka mellett.
- Jó szakács vagy? - Ja.
Bármit el tudok készíteni.
Igen?
Még kimchit is tudok.
Az csodás!
Hát ez
igazán vonzó tulajdonság.
- Tudsz kimchit csinálni? - Ez vonzó?
Ha a főzni tudás előnyt jelent,
akkor az számít, hogy valaki jó tésztát tud készíteni.
De én jó kimchit tudok csinálni.
Csinálj nekem!
Készíts nekem kimchit!
Hazai kosztra vágysz.
Mivel ebben a korban vagyok, a házasságra is gondolnom kell.
- Nekem is. - Ja.
Tegyük fel, összeházasodunk.
Azért mondod, mert említettem a házi kimchit?
Jó, csinálok neked.
És átviszem hozzád.
- Ha esetleg egybekelünk. - Nem.
- Most zavarba jöttem. - Miért érzed kínosnak?
Felbosszantod az embert.
Már értem, miért mondják, ide kell jönni.
Tök jó ugratni téged, és nézni a reakciódat.
Ezért akar mindenki fiatalabb társat?
Jól megvannak együtt,
és elég gyorsan összebarátkoztak.
- Igaz. - Igen.
Dong-ho a kezdeményező A-rinnal.
Igen.
Hae-lin mellett nem ilyen határozott.
Az az érzésem, ha Hae-lin erőteljesen nyomul,
Dong-ho elveszítheti a hidegvérét.
- Így érzem. - Szerintem is.
- Igen. - Úgy van.
Dong-ho egyértelműen beszél.
De valamiért úgy érezzük…
- Valami nem stimmel. - Igen.
Mintha
sötét felleg lebegne a fejük felett.
- Még nem kötelezte el magát. - Így van.
- Bár összeillő páros. - Igen.
PARADICSOM SI-AN ÉS JUN-SEO
- Ne igyál sokat, mert becsípsz. - Oké.
Hé, isteni a snack, nem bírom abbahagyni.
Ne szólíts „hének”!
- Szólíts a nevemen! - Si-an!
Nem szoktam senkit megszólítani.
Szeretem, ha a nevemen szólítanak.
- Oké, Si-an. - Ez az.
Tudod, mit fogok mondani?
„Hé, Si-an!”
- Az oké. - Igen?
Milyen gyakran találkozol a barátnőddel, ha jártok?
- Én? - Igen.
Egyszer egy héten…
Nem túl gyakran.
Legalább egyszer.
Legalább egyszer találkozunk.
- Értem. - Oké.
Igyekszem úgy intézni, hogy legalább egyszer.
- És min szoktatok vitatkozni? - Hogy min?
Én elég makacs vagyok.
És néha előfordul,
hogy nem veszem figyelembe a másik érveit.
- Ragaszkodom az elképzeléseimhez. - Értem…
Ezen változtatnom kell.
Megnehezítettem a másik ember dolgát.
Úgy érzem, sokat vitatkozol.
Szerintem a vita nem feltétlenül rossz.
- Nem, valóban nem. - Ugye?
A vita során
jobban megérted és megismered a másikat.
- Igen. - Én így gondolom.
Még ha sokat vitáztok is,
az ember sok mindent megtud a másikról, és persze saját magáról is.
Amiket különben nem.
Volt úgy, hogy a partner segítségével tudtam meg dolgokat magamról.
Milyen kapcsolatra vágysz?
- Hogy milyenre? - Aha.
Talán az legfontosabb, hogy azzal legyek, akivel szeretnék.
- Ez igaz. - Ja.
Ha ez a rész működik, a többi megy magától.
Kövesd a szívedet!
Erről jut eszembe, hogy veled a legkönnyebb beszélgetni.
- Tényleg? - Igen.
- Úgy érzem… - Igen?
Veled természetes a dolog.
Értem.
- Nos… - Igen?
Nem szoktam ilyesmit kérdezni.
De most szabad…
- Igen. - Jó.
- Persze. - Tényleg érdekel.
Mit gondoltál rólam először,
és mi a véleményed most?
Először egyáltalán nem érdekeltél.
De…
Úgy jött ki, hogy veled nem sikerült szót váltanom,
és te se nagyon forszíroztad a dolgot.
Ja.
És ez…
kíváncsivá tett.
Szerettelek volna megismerni.
- Ez volt az első gondolatom. - Oké.
És közelebbre megismerve…
egészen más voltál.
- Jó értelemben. - Oké.
De…
arra gondoltam, el kéne jönni a Paradicsomba.
És most itt vagyunk…
És szuper.
Igen.
- Még jobban tetszel. - Értem.
- Érdekes és zavaró is. - Értem.
Ja.
Én is így érzek.
A mai randi
igazi randinak tűnt.
Együtt mentünk kocsival,
vacsoráztunk, majd idejöttünk.
Olyan volt, mint egy igazi randi.
- Igen? - Igen.
Nagyon tetszik.
Teljesen valósnak hatott.
Ha veled beszélgetek,
úgy érzem…
magamat adom.
Nyugodt vagyok és őszinte.
Ez igaz.
Csak beszélek, és nem agyalom túl a dolgokat.
De…
ilyen vagyok valójában.
Értem.
Ezért olyan természetes minden.
Ezt jó hallani.
De mégis azt gondolom, hogy sok minden jár a fejedben.
Igen.
Azért van így,
mert sok minden miatt aggódom.
Most mire gondolsz?
Kiszáradt a szemem.
- Kiszáradt? - Igen.
És még?
Hogy klassz itt.
És?
Nagyon klassz.
Szóval…
most őszintén mondom.
Nem muszáj engem választanod.
De szeretném, ha őszinte lennél.
- Ja. - Igen.
Ne mondj ilyeneket: „Klassz itt.”
Inkább azt mondd: „Másvalaki jár az eszemben.”
Vagy: „Eszembe jutnak mások.”
Jobb lenne, ha ilyeneket mondanál.
Oké.
Csak mert mi ketten vagyunk itt,
nem kell véka alá rejteni az érzéseidet.
Oké.
Sok minden fut át az agyadon.
Az enyémen? Csak fáradt vagyok.
Jól érzed magad, pedig fáradt vagy, és iszol rendesen?
Nem hiszem.
Erről van szó.
Mert jó érzés, és ez megzavar.
- Érted? - Magyarázd el!
Már többször jártam a Paradicsomban,
és minden nap változtak az érzéseim.
Értem.
Tegnapig, nem tudtam, érdekelsz-e egyáltalán,
de itt vagyunk, és megkedveltelek.
- Értem. - És ez megzavart.
Hármunk közül ki tetszik a legjobban?
Most Theo.
- Theo? - Igen.
Mert?
Miért ő?
Nyíltan kifejezi az érzéseit.
Méghozzá sokszor…
Többször eszembe jut.
Pontosan ezt akartam hallani.
Istenem!
De az ittlétem alatt jobban megkedveltelek, és ez megzavart.
Ezt akartam elmondani.
- Mi a baj? - Tessék?
Mi a baj?
Nem tudom.
- Becsíptem. - Miért sírsz?
Nem tudom.
Ne sírj!
- Csak kimerültem. - Tessék!
Azt se tudom, mit érzek.
Értem. Nem is kell mondanod!
Biztos nagyon megterhelő.
Ki kell mennem a mosdóba.
Tényleg nagyon nehéz.
Csak mondd el!
- És sírjál nyugodtan! - Nem is az…
Azért vagyok ilyen, mert teljesen elbizonytalanodtam.
Értem.
Kérlek, hagyjál most!
Nem bírom abbahagyni.
Belesajdult a szívem.
Az az igazság, hogy ez a döntésképtelenség
teljesen kiborított.
Gyengének éreztem magam.
De ugyanakkor érthető is volt.
„Őszinték voltak az érzéseim.”
Azt sem tudtam, hol áll a fejem.
És Jun-seo segített.
Kijöttek az elfojtott érzések.
A beszélgetés alatt.
Értem, min megy keresztül Si-an.
Arra gondol:
„Ez is tetszik, meg az is, és a harmadik is. Mi a fene van velem?”
Teljesen össze van zavarodva.
Azt gondolja: „Nem kéne.”
De ez végül is a Szinglik pokla.
Nincs náluk mobiltelefon,
mást nem csinálnak, csak randiznak.
Vagyis olyasmiket csinál, amiket egyébként nem tenne,
és megzavarodik, nem tudja, hányadán áll.
A puszta tény, hogy megértem Si-ant,
engem is összezavar.
Mindenkit.
Én is össze vagyok zavarodva.
Egyrészt, értem.
Ez nem normális környezet.
- Igen. - Igaz.
Eljött a Paradicsomba Jun-seóval, miközben kavarogtak a gondolatai.
Istenem!
- De… - Igen?
- Ahogy beszélgettünk… - Igen.
Tisztában lettem az érzéseimmel.
- Igen? - Igen.
Most könnyebb.
Kösz.
Azt hiszem…
követni fogom a szívem szavát.
Oké.
Nem gondoltam, hogy tíz nap alatt ilyesmi bekövetkezhet.
Ne agyald túl, és ne aggódj!
- Igen, de biztos, hogy… - Te és én…
Te és én még egyszer eljövünk ide.
Yuk!
Nagyon magabiztosan hangzott ez a mondat.
Olyan érzésem van,
mintha hallgatóztam volna egy bárban.
Ja.
Egyáltalán nem logikus, de…
Jun-seónak tetszik a lány.
- Jobban, mint hinnétek. - Ja.
Igazad lehet.
Ha eszünkbe jut Si-an bemutatkozása,
azt mondta, hogy ő nagyon ingatag.
Egy stabil partnerre vágyik,
aki türelmesen vár rá.
Ha meggondoljuk,
Jun-seo vigaszt nyújtott a helyzetben, és ezt mondta, jönnek még ide együtt.
Mintha Si-an megnyílt volna egy kicsit.
De…
azon gondolkoztam, hogy a vele való
kapcsolat nem veszélytelen.
Olyan gyakran változnak az érzései,
ha én lennék a partnere,
ez aggasztana egy kicsit.
De még igaziból senki nem jár senkivel,
még mindenki gondolkodik,
ezért érdemes ezt is végiggondolni.
Amikor azt mondta, tisztában lett az érzéseivel,
nem feltétlen gondolt egy konkrét illetőre.
Belenyugodott a gondolatba, hogy azt tesz, amit akar.
- Igaz? - Igen.
Gondolta: „Mindegy! Követem a szívemet.”
„Követem a…”
Nem ilyen volt mindig is?
Komolyan mondom.
Csak olyanokkal randizott, akiket kedvelt.
Követte a szíve szavát.
A kérdés csak az, hogy…
Furdalta a lelkiismeret?
Mert már nem.
- Nem. - Így igaz.
- „Miért is?” - Nincs bűntudat.
„Nem aggódom mások miatt.”
Így van.
- Ki tudja? - Kuszaság.
Nem tudjuk, hogyan érez.
Beszélgessünk!
- Igen? - Mit szólsz?
- Menjünk! - Jó.
- Gyere! - Mi?
Titkos találkahely.
- El is felejtettem. - Mit?
- Hogy voltunk a Paradicsomban… - Igen.
Olyan régen volt.
- Ugye? - Ja.
Elmentél…
- Igen? - El is feledkeztem rólad.
Csak úgy szeretném tudni, hogy érzed magad.
Mintha…
elvesztem volna.
Megfigyeltem, hogy…
Mindenkihez kedves vagy.
- Értem. - Mindenkihez.
És úgy tűnik, ugyanúgy viszonyulsz mindenkihez.
- Ilyen a természetem… - Oké.
Igen?
A nőkhöz és férfiakhoz is egyformán kedves vagyok.
De ha egyformán viszonyulsz mindenkihez,
akkor tudod, mi van.
Nem nagyon érteni.
- Nem? - Nem.
Tényleg?
Többnyire ezt gondolják az emberek, nem?
Értem.
Ugye?
Gondolom.
Hogy érted?
„Gondolom.”
Ja.
Aha.
Ja.
Ki van a listád elején?
- Az elején? - Igen.
Hát…
Si-an.
Tényleg?
Mindjárt gondoltam.
Nem tudok egyszerre többfelé figyelni.
Vagyis most
szeretném jobban megismerni Si-ant.
- Ja. - Értem.
- Ezért… - Csak bátran!
- Meg akarom ismerni. - Jó.
Nem tudom, jó döntés-e.
De egyszerűsítem a dolgokat.
Oké.
Gratulálok!
Kösz.
Drukkolok neked.
Én is neked.
Úgy látom, szó sincs erről.
De maradjon köztünk, hogy a srác egyenes.
- Igen. - Nem kamuzik.
- Így van. - Ja.
- Igen. - Ja.
Jól beszélt.
Menjünk!
- Miért? - Hogyan?
Miért?
Mindent hallottam, amit akartam.
Értem.
- Mi? - Tessék?
Vagyis…
Menjünk vissza!
Miért? Maradjunk még itt ketten!
Menjünk vissza!
- Mit akarsz még csinálni? - Minek?
Menjünk vissza!
Miért? Maradjunk még itt ketten!
- Mit csinálsz? - Mi?
Megint kezded.
Mit?
Jézusom!
- Visszamenjünk? - Mi?
Visszamenjünk?
Ha nincs mondanivalód, akkor menjünk!
De van még.
- Ne csináld ezt! - Ne már!
- Ez a gond Jeong-suval. - Álljon fel!
De van még.
Ne kamuzz! Jézusom!
- Menjünk! - Jó.
Egy kicsit mérges lettem a végén.
Jeong-su érdeklődést mutatott irántam.
És ezért összezavarodtam.
De elmondta, Si-an érdekli.
A Jeong-suval való beszélgetés után
Jong-hoonra fogok koncentrálni.
Változtak az érzéseim.
Összezavartam?
KIM JEONG-SU
Azt mondta.
De…
nem érdemes megsértődni miattam.
Ezért próbáltam elvenni a dolgok élét.
Ezért érezhette úgy, hogy összezavartam.
Jeong-su…
- Mi van vele? - Jeong-su.
Jeong-su.
Ha két ember nem vonzódik egymáshoz,
akkor nem kell a vigasztalás,
az egyenes beszéd sokkal nagyobb tiszteletre vall.
Fölösleges volt, amit mondott.
Azt mondta: „Maradjunk itt csak ketten!”
Ennek mi értelme?
- Hogyhogy miért? - Más tetszik neki. Minek maradni?
Ha megpróbálnám az ő szemszögéből nézni,
akkor úgy volt vele, hogy még három-négy napot együtt lesznek.
Nem akart kínos helyzetet teremteni…
Nem kell az ilyesmi.
- Ő… - Csak tompítani akarta.
Nem akarta, hogy kínos legyen.
Finom illata van valaminek.
Mire gondolsz?
Semmi különösre. Csak megerősítésre vágyom.
Megerősítésre?
Már akartam kérdezni.
Tetszik neked valaki,
és látod, hogy az mást választ.
El tudod fogadni?
- Én? - Igen.
Igen, de nem is ez a lényeg.
Amikor Si-an és én a Paradicsomba mentünk,
arról beszéltünk, mi lenne, ha egy nap után azt mondaná,
hogy belém szeretett, és csak én kellek.
Mondtam, hogy nem hinném el.
Találkozzon mindenkivel, és jöjjön rá, én kellek.
- Úgy jobb lenne. - Igen.
Ezt mondtam neki. És te?
- Én? - Igen.
Most úgy érzem, már jobban ki tudom fejezni magam.
- Igen. - Egy kicsit…
- Szomorú voltam.
Igen, szomorú.
- Értem. - Rosszul éreztem magam.
De A-rin ott volt mellettem.
Ez az ő ágya.
De ki tudja, mit hoz a holnap?
És a következő nap.
Légy agresszív!
Kérdezd meg tőle, milyen volt, és akar-e beszélni.
Neked olyan természetesen jön!
Ez a nehéz benne.
Az arckifejezésed és a hanglejtésed sokat segít.
De tényleg.
Akkor lesz jó, ha nem érzem kínosnak.
- Igen. - Viszont Dong-ho…
Merev vagyok.
„Milyen volt a Paradicsom?”
„Beszélhetnénk?”
Igazán elengedte magát.
Még színészkedett is.
- Igaz? - Istenem!
Láthattuk You-jin emberi oldalát.
Igen.
Megmutatta az igazi énjét.
Bátornak kell lenned!
Nehogy később megbánd!
Komolyan mondom. Holnap kezdődik a háború.
Úgy érzem, meglesz a szemkontaktus.
Mit csinálsz?
Olyan magányos voltam.
- Egyedül voltál? - Miért?
- Dumálgassunk! - Olvastam.
- Inkább dumáljunk! - Jó.
Vizet iszol?
Vizet kérsz?
Részeg vagy?
Nem.
Ez volt a poharam.
You-jin miért hülyéskedik?
- Hogy én? - Igen.
Nem akarok hülyéskedni.
- Te vagy Donald kacsa. - Én?
A barátaim…
- Ja. - Beszélgettetek?
Még nem. Akarsz?
Beszélgessünk!
- Jól vagy? - Igen.
- Nem vagy fáradt? - De…
- Ha fáradt vagy, akkor… - Nem, jól vagyok.
Kérek egy kis vizet.
Igyunk egy kis vizet!
Megkérdezhetem, kit választottál?
Én?
Tartsam titokban?
- Si-ant. - Si-ant.
Csak mert szívesen beszélgetnék.
Most
két személy érdekel engem.
Igen.
Szeretnék biztos lenni az érzéseimben.
Tegnap veled voltam, és nagyon jól éreztem magam.
A külsőd alapján te vagy az ideális jelölt.
Ezt már mondtad.
- Igen. - Ja.
Kedvellek, de nem tudok két emberre figyelni egyszerre.
Szóval
Si-annal szeretnék megismerkedni.
Értem.
Ezért választottam ma Si-ant.
- Értem. - Ez a tervem.
Oké.
Most össze vagyok zavarodva.
- Gondolom. - Ja.
Mi a vonzó Si-anban?
A személyisége?
Különbözünk egymástól?
Te teljesen más vagy.
Milyen értelemben?
Hogyan?
- Te… - Igen?
Szeretnék gondoskodni rólad.
Értem.
Tenni érted valamit.
De?
Mi a különbség?
Hisz róla is gondoskodni akarsz?
Benne van a gondolataimban.
Mi a fenéről beszél?
Benne van a gondolataimban.
Benne van?
Ezt nem tudom értelmezni.
Hogy?
Ezt nem tudom értelmezni.
Oké.
Fogalmam sincs.
Más is érdekelne.
Hogy táplálsz-e irántam érzéseket.
Azon gondolkoztam, érzel-e valamit irántam.
Hogy érdekel-e a személyem.
Mert úgy látom, rendkívül figyelmes vagy.
- És ez zavaró is lehet. - Értem.
Egy kicsit összezavarodtam.
Másokkal szemben nem vagyok az.
Tévedtem volna?
Mindenkihez állati kedves vagy.
Ezért akartam tudni.
Fázom.
- Fázol? - Igen.
Kéred a dzsekimet?
Nem, kösz.
Nekem melegem van.
Igen?
Mondd meg, ha fázol.
Megmondom.
De tényleg.
Kellett volna aludnom még egy kicsit.
Feküdj le!
Menj aludni!
- Pihenj! - Nem…
Nem vagyok teljesen magamnál.
Akkor menjünk aludni!
Most.
De kár lenne!
Megint kezdi.
Ha nem vagy magadnál, feküdj le.
- Aludd ki magad! - Jó.
De kár lenne.
- Nem? - Nem értelek.
- Engem? - Aha.
Össze-vissza beszélsz.
Tényleg?
Igen, előfordul veled.
Nem szeretem ezt.
Az előbb világosan megmondtam, nincs ködösítés.
Mikor?
- Mikor? - Nem?
Annyira bosszantó.
Nézd meg Hae-lint!
Most nem tudom, akarsz-e még beszélgetni.
Igen, szeretnék még maradni és beszélgetni.
De a mostani állapotomban
attól félek, hogy idegesítelek, mert nem vagyok magamnál.
- Erre gondoltam. - Akkor…
Ha Jeong-su most vallotta volna be, hogy Si-an érdekli őt,
akkor ez remek lenne.
De ez a ködösítés nem az én stílusom.
Hae-linnek
is nyíltan beszéltem az érzéseimről.
Mondtam, hogy Si-an tetszik jobban.
Egyértelmű voltam.
Vagy mégsem?
De nem ezt mondta.
Hanem: „Si-ant választottam.”
„De veled is jól éreztem magam.”
„Vagyis ti ketten…”
- Ja. - „Érdekeltek.”
Nem volt egyértelmű.
Hye-jinnek egyértelműen fogalmazott.
De Hae-linnek ködösített egy kicsit.
Vagy csak elmagyarázta, miért Si-ant választotta.
De utána össze-vissza beszélt.
- Mert nem volt magánál. - Igen.
Lehet, hogy az egész nem jelentett semmit?
Szóval gondoskodni valakiről, és odafigyelni az ugyanaz.
Nem?
Ugyanazt jelenti.
- Ezek a szavak… - Igen?
Ott találta ki őket.
„Kitalálta!”
- Igen. - Tényleg?
Elkezdett beszélni, aztán jött a freestyle módi.
- „Freestyle.” - Ja.
- Nyelvbotlás volt. - Ja.
- Nem kéne elemezni ezeket. - Ja.
Másképpen mondva,
mintha tudni akarnánk, van-e különbség
a között, hogy kedvelem, vagy bejön nekem.
Ilyesmi.
Miért csinálta ezt Jeong-su?
Mindegyik nő ezt mondja…
Tényleg összezavarja őket.
De úgy tűnik,
hogy a gondoskodás a lényének fontos része.
- Miért véded őt mindig? - Nem is.
- Ismered? - Nem.
Ismeritek egymást?
Ha mindenki ezt mondja, biztos nagyon kedves hozzájuk.
Egész biztos.
PARADICSOM LEE SI-AN ÉS YUK JUN-SEO
Majd itt alszom.
Nem, aludjunk együtt!
Aludjunk együtt!
Oké.
Nem szárítom meg a hajam.
Nincs hajszárító?
De van.
Semmi gond. Csak dőlj le!
Nem érdekes. Majd megszárad.
Oké.
Egy ágyban?
- Mi? - Mi?
Most van először?
Egy ágyban vannak?
Miki egeres pizsama.
Ez a védjegyem.
Most alszom először kétszemélyes ágyban.
Én is.
- Igen? - Igen.
- Becsíptél? - Nem.
- Jól vagy? - Tessék?
Jól vagy?
Igen. És te?
- Én? - Igen.
Három pohárral ittam.
- Hárommal? - Igen.
Miért sírtál?
Mondd el!
Tessék?
Miért sírtál?
- Az előbb? - Szomorú lettél?
Ez elég bonyolult.
Mert…
Csak előtted nyíltam meg.
Igen.
- Mi van? - Mi?
Ez mi volt?
Hajnali fél kettő van.
Repül az idő.
Már hajnali fél kettő.
Örülök, hogy eljöttem ide.
Bepillantást nyertem az érzéseid világába.
Ez igaz.
Megismerve őket,
már egyértelmű, mit kell tennem.
Ja.
Nem törődöm velük.
Teszem, amit jónak látok.
Nem kell semmit megerősítened.
Valójában az az érdekes,
hogy nem is beszélgettünk olyan sokszor.
- Igen. - De…
Úgy tűnik, hogy enélkül is
értem a saját érzéseimet.
Igen.
Én is.
Hasonlóan érzek.
- Igen? - Igen.
Volt olyan pillanat, hogy idegesítettelek?
Most?
- Mit csinálsz? - Mi van?
Mit csinálsz? Miért szuszogsz?
Szuszogsz.
- Ez meg mi? - Hogyan?
- Átölelte? - Igen.
Igen.
Így átölelte.
Úgy van.
- Ugye, hogy megölelte? - Igen.
Kár alvásra vesztegetni az időt.
Igen, biztos lenne miről beszélgetni.
Igen, az ember csalódottnak érzi magát, hogy csak úgy elalszik.
A feliratot fordította: Hegyi Júlia