SZINGLIK POKLA
És elindult.
A harcos beindult!
Ne, Ha-jeong…
Segítsetek neki!
- Min-ji kiesett. - Jól vagy?
Kiválóan küzdött.
Kapott egy gyomrost.
- Ha-jeong! - Ha-jeong!
Ha-jeong igazi méregzsák.
- Gyerünk! - Igen!
Ha-jeong!
- Ha-jeong! - Ha-jeong!
- Ó, jaj!
Ha-jeong!
- Ha-jeong! - Ó, jaj!
Ha-jeong!
Yun Ha-jeong kiesett.
- Ha-jeong! - Ó, jaj!
Ha-jeong…
Istenem!
Yun Ha-jeong kiesett.
Szép volt!
Ha-jeong!
Yun Ha-jeong kiesett.
Szép volt.
- Ez fájhatott. - Második lett.
Istenem!
Ha-jeong…
- Mindig ez történik vele. - Ha-jeong…
Nem jönnek össze a dolgok.
- Második lettél. - Szép volt.
Juj, ez fájhatott.
Semmi baj.
- Ne sírj! - Jól vagyok.
Minden oké.
- Jól vagy? - Persze, minden oké.
Jól vagyok.
Szomorú vagy?
- Nem. - Minden oké?
Rájöttem, nem fogok tudni azzal elmenni
a Paradicsomba, akivel akartam.
Semmi baj.
Nem gond.
Tudom, szomorú vagy, de legalább mehetsz.
„Legalább mehetsz.”
Nagyon ki van bukva.
A mai kihívás első három helyezettje
a helyezés sorrendjében választ, hogy kivel megy a Paradicsomba.
- Ügyesek voltatok. - Jól vagy?
Igen.
- Biztos? - Igen.
- Úgy sajnálom. - Ne!
Semmi gond, nem direkt volt.
Min-ji, nem sérültél meg, ugye? Csak mérges vagy.
- Jó volt. - Nem.
- Jogos a méreg. - Örömömben sírok.
- Mehetsz. - Pontosan.
Megint finomakat ehetek.
- Ügyes voltál. - Nem kellett volna.
Mindent elkövettem.
Ügyes voltál.
Visszafojtott lélegzettel figyeltem a játékot.
- De komolyan. - Izgalmas volt.
De a tény, hogy három lány küzdött egymással,
akik mind Gwan-heevel akartak menni, fura egybeesés.
- Ez a rész Gwan-heeről szól. - Ahogy mondjátok.
- Nem szabadulunk tőle. - Nem.
Vajon kit választanak?
Hye-seon lett az első, Ha-jeong a második,
- és Min-ji a harmadik. - Vajon kit választ Hye-seon?
Szerintem Won-ikot.
- Mi? - Szerintem is.
Téged vagy Gwan-heet.
Nem, megmondom, mit gondolok.
Már voltam a Paradicsomban Hye-seonnal.
Amikor visszajöttünk, nagyon jóba lettünk,
de nem éreztem semmilyen bizsergést.
Hye-seon is így volt vele.
Biztos vagyok benne, hogy ezt érezte ő is.
- Fáj a fejem. - Így volt vele.
Gwan-hee, azt hittem, Min-jire hajtasz.
- Hogy ő tetszik neked. - Min-ji vagy Hye-seon.
- Értem. - Nem tudom, mi lesz,
ha Hye-seon engem választ.
De ha mégsem,
akkor Min-jire hajtok.
Gwan-heet jobban érdekli, hogy viszonyul hozzá a másik,
mint az, ő hogyan érez a másik iránt.
- Megsértődik, ha nem őt választják. - Az egója a legfontosabb.
- Nem a saját érzéseire hallgat… - Ja.
…hanem arra, hogy a másik ember mit érez iránta. Ez alapján dönt.
Tudjátok, mi van?
Öt perccel az adás előtt
azt mondta, túl kemény a sráccal.
De ahogy elkezdődik…
- Mert nagyon érdekel a sorsa. - Igen.
- Érdekli. - Ja, pontosan.
Mind így vagyunk ezzel.
- Ja. - Szépen akarok nyilatkozni róla,
de piszkosul feldühít, amikor ilyeneket mond.
- Si-eun szeretett volna nyerni. - Igen.
Lehetett látni, mennyire akarja.
Hye-seon Min-woora fog hajtani.
- Min-woora, vagy… - Mi?
Igen.
A Pokolban szeretnék maradni.
Mondd meg neki, nem akarsz menni, menjen egyedül!
- Ki vagyok akadva! - Kivel voltál?
Min-kyuval.
Elsírom magam, ha valaki elviszi Min-woot.
Az az érzésem, elmegy.
- Ne mondj ilyet! - Oké.
Aggódtam, hogy ha veszítek, valaki elhappolja előlem.
Azért is aggódtam, hogy megint nem jó az időzítés.
Nehezen éltem át mindezt.
Gyere be!
- Dolgod van? Beszéljünk! - Jó.
- Egy pillanat! - Bárhol jó lesz.
- Min-woo és Si-eun. - Beszélgessetek!
Ez a hely…
Si-eunnal dumáltam sokat,
nem is tűnt fel, milyen nyugis ez a hely.
Igen.
Állítólag azt mondtad, nem hagytam, hogy Si-eun mással beszéljen.
- Én? - Igen.
- Nem mondtam. - Ki volt?
Ez állati!
- Valaki a mi szobánkból. - Igen?
Kívülről így tűnhetett.
Pedig nem is beszéltem vele sokat.
- Lágy szellő fújdogál. - Igen.
Jól vagy?
- Én? Igen. - Akkor jó.
Milyen volt tegnap?
Tegnap? Egész jó.
Csak egész jó?
Igen.
Egész más az arckifejezése.
Istenem!
Si-eunnak tilos pókerezni.
- Pókerezni? - Tilos.
Először tartózkodónak tűnt,
de egyre bájosabb és kedvesebb lett,
és a Min-woo iránti érzelmeit is jobban felvállalta.
Milyen volt a játék?
Dühös lettem.
- Miért? - Első akartam lenni.
- Értem. - De nem sikerült.
Ügyes voltál.
Te jó ég!
Próbálkoztam.
Nem a Paradicsom az érdekes.
Igazad van.
Az a lényeg, hogy tudjunk beszélni azzal, akivel szeretnénk.
- Úgy megváltoztál. - Hogyhogy?
Beszédesebb lettél.
- Mi? - Most én vagyok a félénk.
Tetszett, ahogy kifejezted magad.
- Igen? - Nagyon.
- Nos… - Igen?
Ma szeretnék a Pokolban maradni.
- Igen? - Az eredmény miatt.
- Tegnap nem tudtunk beszélgetni. - Nem.
A sors fintora volt.
Annyira…
Az első személy, akivel szívesen mennék a Paradicsomba,
az Choi Min-woo.
NEGYEDIK NAP
Choi Min-woo.
ÖTÖDIK NAP
Nem gondoltam volna.
- Nem? - Nem.
A személy, akivel szívesen mennék a Paradicsomba…
Az Yu Si-eun.
HATODIK NAP
Kár, hogy nem volt jó az időzítésünk.
- Sírsz? - Nem.
Jaj! Mi történt?
Mi a gond?
ELŐZŐ NAP
Nem tudom, mi történt.
- Nehéz lehetett. - Kavarogtak a gondolatok.
Tegnap óta jár az agyam.
Amikor először beszéltünk,
úgy éreztem, egykorúak vagyunk.
Úgy tűnt, mintha régóta barátok lennénk.
És azon kezdtem gondolkozni, hogy csak barátnak tartalak-e.
De folyton te jártál az eszemben.
Csak rád gondoltam, és szerettelek volna megismerni.
- Értem. - Rájöttem, tetszel nekem.
Értem.
Őszintén szólva,
hiányoztál tegnap.
Őszintén.
- Igen? - Igen.
Milyen jól beszél!
- Bizony. - Mi történt Min-wooval?
Megváltozott.
Tényleg? Te is hiányoztál nekem.
Komolyan?
Remélem, lesz időnk folytatni ezt a beszélgetést.
- Ha itt maradunk. - Ne menj el!
- Mindketten maradjunk! - Jó.
- Ne menj el! - Mindenképp maradok.
- Maradj itt! - Jó.
Ígérd meg!
- Megígéred? - Hogyne.
- A Pokol sokkal jobb hely ma. - Így van.
Maradok veled.
Mi a baj?
Elpirultam.
- Most mi van? - Tessék?
- Én… - Mi?
Kitartok melletted.
Itt maradunk hajnalig?
- Csináljuk azt! - Oké.
- Akkor se menj, ha kiválasztanak! - Jó.
- Szökjünk meg! - Vacsorázzunk itt!
Oké.
A lány azt kérte, hogy szökjenek el.
- Megszöknek? - Igaz?
- Mindent vagy semmit. - Hogyhogy?
Úgy érzem, most ki kell mondanom mindent, még ha bele is pirulok.
- Értem. - Igen.
Mindent megosztok veled.
Hátha mész a Paradicsomba.
Nem megyek.
- Maradjunk itt és érezzük jól magunkat! - Jó.
Szép emlékeket akarok veled.
Csináljunk mindenfélét!
Oké.
Őszintén bevallják az érzéseiket.
- Mindent elmondanak. - Igen.
A Pokol szuper jó.
- Ma nagyon jó. - Igen.
- Ugye? - Igen, nagyon.
Szép a kilátás, az idő is jó.
Szép az a sziget.
Melyik?
Az ott.
Rögös és szép.
- Igaz? - Igen.
Volt még valaki, akivel akartam beszélni.
Oké.
De amíg beszélgettünk, úgy döntöttem, nem fogok.
Tök jó fej.
Erről van szó.
Csak meg ne szegje a szavát!
- A lány érzékeny az ilyesmire. - Igen.
De jó fiatalnak és szerelmesnek lenni!
Másképp fogalmazok. Nem fogok beszélni vele.
Mi ez a hirtelen elhatározás?
- Tessék? - Komolyan?
Úgy érzem, egyre jobban kedvellek.
Ez az igazság.
Jól van. De soká tartott, amíg összejöttünk!
Milyen lett volna, ha már az elején megtörténik?
Itt lett volna a mi Paradicsomunk.
Igazad van.
Tisztáztam magamban.
- Mindent? - Igen.
Ki is mondom.
- Döntött. - Úgy van.
- Mindketten döntöttek. - Igen.
A tény, hogy eme rövid beszélgetés után döntést hozott
a paradicsomi kaland után, azt mutatja, hogy komolyan gondolja.
Sokkal lazább lett.
Ha ilyen döntést hoztam volna,
megkérném Hye-seont, Ha-jeongot és Min-jit, hogy ne válasszanak engem.
És ha azt válaszolnák, hogy nem is akartak volna?
„Kösz szépen.”
Csini vagyok?
- A kiránduláson jobban néztél ki. - Jaj!
Nem mondhatok olyat, hogy ma szebb vagy.
Jól van. A lényeg, hogy csini vagyok.
Nos…
- Nem kell reagálnod. - Kicsivel.
Nincs rajtam a szívecskés gyűrű, nem akarok hódítani.
Ne tedd fel a macis medált, ha más sráccal vagy.
- Jó. - Nagyon tetszik.
A szobádban olvasd el!
Teljesíted a kívánságom?
ELŐZŐ ESTE
- Holnap ott leszünk a Pokolban, ugye? - Igen.
Írj nekem egy levelet, de ne legyen több tíz szónál!
Levelet?
A szobádban olvasd el!
- A szobámban? - Inkább itt.
Most? Oké.
Így érzek.
„Csak te kellesz nekem.”
- Min-ji is döntött. - Igen.
Biztosította a fiút a szándékáról.
Úgy szerettem volna nyerni.
Már én is akartam mondani. Nem kellett volna letámadnod.
Akkor lehettél volna második.
Engem csak az első hely érdekelt. Ahogy téged.
Ez volt bennem.
- A harmadik sem rossz. - Örülsz?
- Ne vegyél fel zöldet! - Miért ne?
- Nem áll jól? - Nem erről van szó.
- Nem… - Más is zöldben van.
- Igen? - Valaki, aki kiválaszthat.
Valaki, aki kiválaszthat?
Ki?
Hye-seon.
Hye-seon zöldet vett fel?
Értem.
A srácok azt feltételezik, hogy Won-ikot választja.
Nem engem fog.
Azt akarod, hogy ne tegye?
Veled szerettem volna menni.
De mivel harmadik lettél,
könnyen lehet, hogy Jin-seokkal mész.
Ezért írtam a levelet.
Nem akartam, hogy félreértsd a szitut, ha elmész.
Nincs választási lehetőségem.
Ha én elmegyek, mielőtt te választottál volna,
akkor kit viszel magaddal?
Senki mást nem akarok. Ezért bőgtem el magam az előbb.
Rossz érzés volt, amikor veszítettél és majdnem elbőgted magad.
Na mindegy!
Azért találd ki, kit választasz, ha ez lesz a forgatókönyv.
Min-kyut vagy Jin-seokot.
Beszélek velük, és kitalálom.
Szerintem Jin-seokot kéne vinned.
Miért?
Mert szerintem ő őszinte lesz velem,
megosztja velem az érzéseit, elmondja, mit csináltatok,
miután visszajöttetek a Paradicsomból.
Min-kyu és Won-ik nem lennének ilyen közlékenyek.
Szóval azért, hogy legyen infód?
- Írásos? - Nem.
- Nem érdekelnek az érzéseik. - Oké.
Csak az, te mit érzel irántuk.
Min-kyu már kinézett valakit.
- Gyu-ri testőrének tekinthető. - Ja.
Ha Min-kyuval mennék, jól érezném magam.
Hülyülnénk meg sokat ennénk.
Semmi mást nem csinálnánk.
Mégis azt gondolom,
jobb lenne, ha Jin-seokot választanád.
Most megint össze akarsz zavarni?
Nem, nem ez a szándékom.
De ha te is azon vagy, hogy ne küldj kétértelmű jelzéseket felém,
akkor Jin-seokot javaslom.
- Tényleg? - Igen.
Azt mondod, ő nem konkurencia?
- Nem. - Tényleg?
Nem, csak tudom, hogy Jin-seoknak bejössz.
- Oké. - Tehát ha azt mondja,
hogy beléd habarodott a paradicsomi dolog után…
Akkor mi van?
Megküzdök vele, mint férfi a férfival.
- Igen? - Igen.
Ez meglepett.
Nem gondoltam, hogy így alakul a beszélgetés.
Valójában értem, miért gondolod, jobb olyannal menni,
aki mást nézett ki magának.
- Oké. - De ez egy szokatlan szitu.
- Mert… - Mert elcsábíthatom?
És ez aggaszt?
Egy kicsit.
Te is aggódsz, hogy más visz el engem.
Tudom, mi fog történni. Valaki más elhappol előlem.
Hye-seon engem választ?
Igen, azt hiszem.
Nehéz előre megjósolni.
És ha mégsem…
- Ha engem választ? - Akkor csak aludj!
- Csak aludj! - A jakuzziba bemehetek?
Nem, az tilos.
- Nem szabad? - Nem.
Ha te Min-kyuval mész, én meg Hye-seonnal,
és mind a négyen egy helikopteren utazunk,
az nagyon gázos lesz.
Min-kyu meg én csak örülni fogunk.
Semmit sem akarunk egymástól.
Nem is nagyon dumáltunk.
Akkor sem örülnék neki.
Min-kyu aggaszt?
Na mindegy, kösz, hogy betartottad a szavad a levéllel.
Azt hittem, elfelejtetted.
Talán nem derült ki, de nem felejtek.
Viszlát a helikopteren!
Ne cukiskodj a partnereddel!
Min-ji kimutatta, hogyan érez
a kis levéllel: „Csak te kellesz nekem.”
Szerintetek Gwan-hee Min-ji felé hajlik?
Biztos, hogy hatással volt rá.
Egész biztos, hogy pozitív a hatása,
mivel a fiú várta, hogy a lány őszintén megnyilatkozzon.
De van egy kis gond.
Gwan-hee eltúlozta a dolgot azzal,
hogy megmondta neki, melyik srácot válassza.
Nem hiszem, hogy Min-ji megértette, miért van erre szükség.
- Min-kyut riválisnak tekinti? - Gondolod?
- Mert magas és kigyúrt? - Igen.
És furdalja a lelkiismeret, hogy ő esetleg Hye-seonnal fog menni.
Mi a baj?
Nem tudom, mi legyen.
Emlékszel, hogy beszéltem Gwan-heevel?
A lényeg az, hogy ő nem tudta, hogyan érzek, nem igazodott el rajtam.
Az ő társaságában
- érett és nyugodt voltam. - Oké.
És ez tetszett neki.
De másképp viselkedtem, ha többen voltunk,
- és ezt nem értette. - Oké.
De nem tök jó, hogy egyedül nyugis vagyok,
és mások társaságában meg vidám?
Jaj, ne!
- Ez cuki volt. - Ha-jeong!
Ha-jeong egyre szelídebb lesz.
- Tök vicces. - Nagyon cuki, ahogy zsörtölődik.
- Igen. - Aranyos.
Nem olyan vad.
De nem tök jó, hogy egyedül nyugis vagyok,
és mások társaságában meg vidám?
Ő ezt nem tartotta jónak.
- Értem. - Na mindegy.
Nem tudom, mi legyen,
Gwan-hee azóta kerül engem, mióta lefolytattuk azt a beszélgetést.
Azt is mondta, két nap elteltével közli velem a döntését,
hogy engem választ-e vagy sem.
- És ez ma lejár. - Oké.
De elment Min-jivel dumálni.
- Értem. - Ja.
Még mindig azt remélem, visszatér hozzám, miután kibeszélgette magát
a többi lánnyal.
Ja.
De fogalmam sincs, hol tart most.
Mit tehetnék, hogy engem válasszon?
Mit mond nektek a fiúk szobájában?
Azt nem árulhatom el.
- Miért nem? - Tessék?
- Miért nem? - Csak.
Titok.
Atyaég, kiöntöttem neked a szívemet.
- Nem mondhatom el. - Igaz.
Jól van, megoldom egyedül.
Nem az a fontos, ő hogyan érez, ezért sem mondom el neked.
- Értem. - Az számít, te mit érzel.
Ez igaz.
Nem fogod feladni, ha más tetszik neki.
Igazad van.
- Nem lehet tudni, hogy alakul. - Igaz.
Például mi lesz akkor, ha Min-ji engem választ Gwan-hee helyett?
Szerintem Min-ji próbálkozni fog nálad,
de lehet, hogy nem tud, mert te már elkötelezted magad.
Engem érdekel Min-ji, különösen az együtt töltött idő után.
Ja.
De nehéz megmondani, mit érzek.
Beszélned kéne Min-jivel.
- Nekem meg Gwan-heevel. - Oké.
Meg kellett volna nyernem.
- Jó lett volna, te te nyersz. - Ugye?
Csábítsuk el a választottunkat!
Szerintem ők már befejezték.
Szólj Min-jinek,
én meg szólok Gwan-heenek. Na?
- Erre jönnek? - Kik?
Befejeztétek?
Igen.
- Menjünk máshová! - Oké.
Gratulálok a győzelemhez! Végre mehetsz a Paradicsomba.
Kár, hogy elvesztettem az egyensúlyom. Meg is nyerhettem volna.
Eldöntötted, kit választasz?
Hogy én? És te?
- Én? - Eldöntötted?
- Nem nekem kell. - Megvan a jelölted?
Azt mondtad, elárulod.
Hát…
- Oké. - Csak őszintén!
Hát…
A köztünk lévő viszony
a Paradicsomból való visszatérés után…
Hirtelen bocsánatot kértél,
de nem volt alkalmunk őszintén beszélni az érzéseinkről.
És ezért eltávolodtunk egymástól.
Oké.
Pillanatnyilag
nem érezlek közel magamhoz.
- Értem. - Most így érzek.
Látszott, hogy ez van.
A kis vitánk után
azt éreztem, hogy dühös vagyok rád.
Gondolom, nem éreztem volna ilyesmit, ha nem kedveltelek volna.
De mielőtt még elmondhattam volna, mit érzek,
te odajöttél és bocsánatot kértél.
Nekem nem volt lehetőségem arra, hogy kitárulkozzak.
Értem.
Ez lehet az oka annak,
hogy…
- Eltávolodtunk? - Igen, ezért érzem úgy.
A bocsánat a baj?
Vagy előtte történt?
Azt hiszem, másképp alakulhatott volna, ha sikerült volna megbeszélni.
De hirtelen nagyon komolyan bocsánatot kértél mindenért.
Ez tök fura volt nekem.
Láttam rajtad.
Azóta is kerülsz engem.
Szerintem megoldódott volna a dolog,
ha úgy teszünk, mintha mi se történt volna.
Azt hittem, azt szeretnéd…
Vagyis azt mondtad, azt szereted, ha közelednek feléd,
ezért tartottam jó ötletnek, hogy bocsánatot kérek tőled.
Arra gondoltam, legyek én a kezdeményező fél, és kitárulkozom.
Ezért csináltam az egészet.
Felesleges volt.
Nem zavart volna.
De engem bosszantott.
Ezért is kértem bocsánatot.
- Vagyis… - Nem kellett volna úgy dühbe jönnöd.
Nekem?
Nem tehetek róla. Berágok, ha veled beszélek.
Mert folyton ugratsz.
- Ez ennyire felbőszített? - Igen.
Hasonló a természetünk, ezért is rágtam be rád.
De most értem, miből ered mindez.
Tudom, hogy eltávolodtunk egymástól az elmúlt napokban,
de emlékszem, milyen jól éreztük magunkat.
Hogy mennyire jó volt a helikopteren, és előtte is.
Én is így érzek.
Veled éreztem magam a legjobban.
- Igen? - Igen.
És még mindig te vagy az, aki érdekel.
- Én? - Igen.
Kíváncsi vagyok, kit választasz a végén.
- A végén? - Igen.
Te mit gondolsz?
- Hogy kit? - Igen.
Remélem, engem.
Néztük ezt a felvételt,
és Kyuhyun egész végig sóhajtozott.
- Miért? - Sajnálom a lányt.
Valamiért Ha-jeongnak drukkolok,
remélem, hogy jól alakulnak a dolgok Gwan-heevel.
Ha-jeong semmi rosszat nem tett.
- Gwan-hee volt a hunyó. - Igen.
És megmondta neki.
Elmondom, hogy látom.
Gwan-hee világosan megmondta, hogy eltávolodott tőle.
- Igen. - És el is magyarázta.
A bocsánatkérést és az időzítést hozta fel.
- De ez nem logikus. - Hülyeségeket beszélt.
Szerintem kiszeretett belőle.
Simán megmondhatta volna, hogy másvalaki iránt táplál érzéseket,
de ehelyett mellépofázott.
Furdalta a lelkiismeret.
- Szerintem is. - Azok után, amit csinált?
Szerintem megszánta őt, mert neki máshoz húz a szíve.
Nyugodtan megmondhatta volna neki,
de a lányt okolta, hogy haragudott rá…
- Igen, ez ciki volt… - …és hogy bocsánatot kért.
- Megnehezítette a helyzetet. - Ettől én is berágtam.
Ezek csak kifogások.
Az a szörnyű, hogy Ha-jeong megpróbált rájönni az okokra.
„Mert bocsánatot kértem?”
„Rossz volt az időzítés?”
Megszakad a szívem érte, mert saját magát okolja.
Akinek fájdalmat okoznak, az mindig jobban szereti a másikat.
- Ez igaz. - Annak jobban fáj.
A mai beszélgetés vízválasztó volt.
- Abszolút. - Igen.
Sétáljunk egyet!
- Jó? - Persze.
Szívesen sétálok.
- Óvatosan! - Oké.
- Fogjam a kezed? - Jó.
Hideg a kezed.
Az enyém?
Hideg a kezem.
Először fogjuk egymás kezét.
Mert nem voltunk együtt a Paradicsomban.
Képzeljük el!
Oké.
Ez a mi Paradicsomunk.
Igen.
- Jól vagy? - Igen.
- Gyönyörű az idő. - Erre menjünk?
Erre?
- Nem fáj a lábad? - Nem.
Csak sétálgassunk fel-alá?
Fel-alá?
Ez vicces.
Végre behozzuk a lemaradást.
Csodás volt.
Amikor Min-wooval beszélek, Paradicsom lesz a Pokolból.
Boldog voltam.
Valami új érzés fogott el, amikor Gyu-rival voltam,
és jól éreztük magunkat.
De nem tudtam rájönni, ő hányadán áll.
Si-eun érzései egyértelműek voltak,
elmondta, hogyan érez irántam.
Úgy döntöttem, Si-eunt választom.
Igaz, hogy a férfiak jobban kedvelik az őszinte megnyilatkozást,
mint a félénkséget?
Az időzítés a fontos.
Van egy meghatározó momentum, amikor a nők kitárulkoznak.
Azt hiszem, Min-woo nem érzett ilyet Gyu-rival.
- Értem. - Ez összezavarta.
És arra jutott, hogy ő és Gyu-ri nem illenek össze,
ezért Si-eunt választotta.
- Igen. - A kérdés az, hogy meggondolja-e magát.
- Ha Gyu-ri közeledik hozzá… - Igen.
…és megint flörtölni kezd vele, talán igen.
- Nem fog meginogni. - Gyu-ri a Pokolban marad.
- Igen. - Lesz alkalmuk beszélgetni.
- Ez döntő lehet. - Találkozni fognak,
hacsak nem bújik el.
Ahhoz túl magas.
Hátha ebédelnek a többiek.
Én is erre gondoltam. Reméltem, senki nem lesz itt.
- Ezt reméltem. - Ja.
Tessék!
- Helló! - Helló!
- Nagyon elgondolkoztál. - Nem is.
- Tényleg? - Ja.
- Nem úgy nézel ki. - Minden oké.
- Si-eun! - Igen?
Vigyél el a Paradicsomba!
- Bocs! Nem te lettél a harmadik. - Nem.
- Szívatsz? - Küzdöttél nagyon.
Ma itt van nekem a Paradicsom a Pokolban.
Nem árulhatom el az okát.
Azzal maradsz itt, akit kedvelsz?
Ki tudja, elmegy-e vagy nem?
Be kell mennem.
- Menj csak! - Rúzsért.
Ne már! Állj meg!
Miért nem jössz ki?
- Mi van? - Beszéltem vele.
Min-wooval? És?
Tényleg tudja, hogy kell megdobogtatni…
- Mit? - …a szívem.
Komolyan?
Hát…
- Mi is így láttuk. - Boldog.
Si-eun próbálja elmagyarázni Hye-seonnak, hogy megdobogtatták a szívét.
- Igazad van. - Okos húzás.
Nehogy Min-woot válassza.
- Nem teheti. - Ezek után nem.
Hát…
- Vele voltál mostanáig? - Igen.
Miről beszéltetek ilyen sokáig?
Anyám!
Miért is jöttem be? Ja igen. A rúzsomért.
Olyan…
- Hogy vagy? - Mi?
Hogy érzed magad?
Fantasztikusan!
Ez csodás!
Miről dumáltatok?
Hogy mi tartott ilyen sokáig.
És…
Min-woo hozta fel?
Mind a ketten.
És azt is mondta, hogy hiányoztam neki.
Te jó ég!
Vagyis nem fogok izgulni akkor sem, ha ma elhívja valaki.
Ezek szerint pozitívan reagált.
Egész idő alatt zakatolt a szívem.
Atyaég! Eszméletlen!
Ez fantasztikus!
Ezután…
Remélem, Si-eun Ha-jeongnak is elmondja,
hogy zakatolt a szíve.
- És Min-jinek is. - Ja.
Kivel beszélhet Hye-seon?
Feltehetően egyedül van a szobában.
Beszélned kéne vele.
A szobában van?
Hye-seon olyan…
- Még nem döntött. - Ja.
Beszélj vele! Pont összeöltöztetek.
- Egymáshoz öltöztetek. - Most örülsz.
Nem.
- Hogy mosolyog! - Egyedül van?
Rosszul vagy?
Nem.
Mit csinálsz idebenn?
Semmi különöset.
Jókedved van.
- Hogyhogy? - Boldognak tűnsz.
- Azt hittem, beszélsz valakivel. - Nem.
Miért vagy idebenn?
Csak…
- Igen? - Hulla vagyok.
- Kié ez a nyuszi? Cuki. - Ugye?
- Kié? - Si-euné.
Ma egyedül fog itt aludni,
és a nyuszi lesz a hálótársa.
Tetszik a pólód színe.
Csini, mi?
Egymáshoz öltöztünk.
Neked sok zöld cuccod van.
Csak felkaptam egyet.
- Rajtad volt? - Ja.
- Jó a színe. - Ezért vettem fel.
Már megvan a választottad?
- Nincs. - Még nincs?
Még nincs, de úgy érzem, nálam vannak a lapok.
Beszéltél valakivel?
Nem éreztem szükségét.
Itt kuksoltál a szobában?
- Nem, Won-ikkal beszéltem. - Igen?
Igen.
Szívesen mennél?
A Paradicsom az otthonom.
Mindig oda kerülök, finomakat eszem,
a helyemen alszom.
Gondoltam, hogy így látod, szóval ez kicsit bosszantó.
Tényleg.
Min-ji mondta, hogy nagyon jól érezte magát veled.
És ha jól tudom, neked is bejön a lány.
Azokat a nőket kedveled, akik szeretnek kezdeményezni.
Azt hittem…
Most mi van?
Nem itt lakom?
- Miért lepődött meg? Ki az? - Min-ji.
- Itt lakik? - Az az ő ágya.
Az övé?
Értem.
Eszembe jutott valami.
Amit meg akartam kérdezni.
- Ezt megkérdezem, és lépek. - Jó.
Won-ikról kérdeznék.
Ha most visszamehetnénk az időben, akkor is őt választanád?
Fárasztóak a kérdései.
- Ja, nagyon. - Kifejezetten.
Megerősítésre vágyik.
- Folyamatosan. - Ja.
…akkor is őt választanád?
Igen, azt hiszem.
- Won-ikot? - Igen.
Oké… De miért?
Nem érdekes.
Atyaég!
Miért csinálja ezt folyton?
Nincs erre szüksége.
- Jól mennek a dolgai. - Igen.
Nem vágom.
Nem értem a viselkedését.
Szerintem azon munkálkodik, hogy Hye-seon azt higgye,
van még esély arra, hogy rendbe jöjjenek a dolgok köztük.
- Igen. - De mit is mondott Min-jinek?
Miért éleszti fel benne a reményt,
- amikor el kéne kerülnie? - Ja.
- Több vasat tart a tűzben. - Pontosan.
- Megint? - Igen.
Most 51/49 az arány?
Azt hiszem.
Az az érzésem, nyitva hagyta a lehetőséget.
Már tudjuk, hogy állandó megerősítésre vágyik,
és úgy tűnik, Hye-seon is tudatában van ennek.
Most azon tűnődik, belemenjen-e a játékba vagy nem.
Ha-jeongnak kereken megmondta,
hogy kettejük közt nem lehet semmi.
De Hye-seon esetében szeretné nyitva hagyni a lehetőséget.
Sosem fogalmaz nyíltan és őszintén,
mindig mellébeszél, és Won-ikra tereli a szót.
- Gyáva. - Az.
- Gyáva alak. - Úgy van.
Da-hee nem szokott ilyen hevesen reagálni.
De most eléggé ki van akadva.
- Nagyon mérges rá. - Igen.
Gwan-hee meg is érdemli.
De komolyra fordítva a szót, maximálisan egyetértek.
Sosem fejezi ki az érzéseit, de elvárja, hogy a másik megtegye.
Nagyon önző.
Jót dumáltatok?
Mi baj van?
- Nem volt sok dumálni valónk. - Ez meglep.
Szomorúnak tűnsz.
Beszéltem Hye-seonnal, és picit úgy érzem…
Lehetetlen alak!
- Hihetetlen pasas! - Felturbózza a dolgokat.
Miután beszéltem Min-jivel,
már majdnem eldöntöttem a dolgot.
- Kit választottál? - Mintha a húgod lett volna?
- Min-ji mellett tettem le a voksot, de… - Értem.
- Letetted? - Ja.
És nem is akartam beszélni Hye-seonnal.
Mert nem hiszem, hogy engem fog vinni.
De kíváncsi voltam rá.
És elkezdtünk dumálni…
Hye-seon volt az első, akivel a Paradicsomba mentem.
- Eszembe jutott az az idő. - Ez elég lényeges.
És nem tudom elfelejteni a beszélgetést a parton.
Nagyon figyelmes volt.
Igen.
- Mindez felidéződött bennem. - Ja.
Szóval…
Valahogy furán éreztem magam.
Értem.
Min-jitől kaptam egy kis üzenetet a randinkon,
az állt rajta: „Csak te kellesz nekem.”
Az a tény, hogy ő kezdeményezett először,
az egyik oka annak, hogy őt akartam választani.
Már nem érdekel, ki szólít meg.
A Min-ji iránti érzelmeim megingathatatlanok.
De ha Hye-seon elvisz a Paradicsomba, akkor tutira megingok.
Vagyis a jelenlegi állapotot tekintve jobb, ha nem megyek vele.
Nehogy meginogjon?
Tudja, hogy befolyásolható.
- Jól ismeri magát. - Igen.
- „Tutira megingok.” - Igen.
- Ez őszinte kirohanás volt. - Érthető.
- Az ember könnyen elcsábul. - Hogyne.
Tegyük fel, tudod magadról,
hogyha elmész bulizni, biztos csajozol,
és éppen ezért nem mész el.
- Ugyanaz a logika. - Igazad van.
- Ez a módszere a hűségre. - Ja.
- Megy a nagy trükközés. - Igen.
Következik a párválasztás a paradicsomi randihoz.
Choi Hye-seon választ először győztesként.
Kérlek, válaszd ki azt, akivel randiznál a Paradicsomban.
A személy, akivel randizni szeretnék…
Ha Hye-seon nem Gwan-heet választja,
akkor én fogom.
Jól éreztem magam Gwan-heevel a Paradicsomban,
szeretnék szép emlékeket szerezni.
Remélem, kedvezően alakul minden.
- Mindhárom lányhoz kötődöm. - Így igaz.
Idegtépő lehet nyakig lenni ebben.
A személy, akivel szívesen mennék a Paradicsomba…
- Ki az? - Lee Gwan-hee?
- Fogalmam sincs. - Őt fogja választani.
- Gwan-hee lesz az. - Gwan-hee a nyerő.
Az Lee Gwan-hee.
- Hye-seon Gwan-heet viszi. - Logikus.
A lány választása döntő hatással lesz a műsor kimenetelére.
- A végén? - Mindent megváltoztat.
- Most már muszáj belecsapnia a buliba. - Így van.
Mi történik majd?
Az Lee Gwan-hee.
Choi Hye-seon Lee Gwan-heet választotta.
Lee Gwan-hee, fogd meg Choi Hye-seon kezét,
- és menjetek a Paradicsomba. - Jó mulatást!
Jó étvágyat a sült húshoz!
Menjünk!
Ezt nem gondoltam.
Tök fura érzés.
Miért?
Csak úgy.
Hogy érted?
Mert…
Egyrészt szerettem volna, ha engem viszel.
Mintha valóban visszakanyarodtunk volna egymáshoz.
Így érzem.
Eszembe jutott, amikor együtt úszkáltunk.
Jól emlékszem, mit mondtál nekem a jakuzziban.
Mit mondtam?
Azt, hogy az érzéseid akkor se változnak, ha más nőkkel is találkozol.
Igen.
Ez úgy hangzik, mintha csapodár lennék.
Ha-jeong következik, a második helyezett.
Yun Ha-jeong, kérlek, nevezd meg azt, akivel szívesen mennél a Paradicsomba.
- Miért izgulsz? - Tök para.
Vajon kit választ?
A személy, akivel szívesen mennék…
Az Yun Ha-bin.
Yun Ha-jeong Yun Ha-bint választotta.
Yun Ha-bin,
kérlek, fogd meg Yun Ha-jeong kezét, és menjetek a Paradicsomba.
Ha-bin!
- Viszlát utána! - Anyám!
Jó mulatást!
Érezd jól magad!
Ez szédületes!
- Végre! - Megismerjük a foglalkozását.
- Mindenki örül neki. - A korát is.
- Menjünk! - Oké.
Nekem köszönhetően eljutsz a Paradicsomba.
Pedig neked kellett volna engem odavinni, nem pedig fordítva.
Azt hittem, megnyerem.
Mindent be kellett volna dobnod.
- Mindent… - Igyekezned kellett volna.
Cho Min-ji következik, a harmadik helyezett.
Jin-seokot fogja vinni.
- Vajon kit választ Min-ji? - Engem is érdekel.
Nagyon.
A személy, akivel szívesen mennék a Paradicsomba…
- Vajon szót fogad Gwan-heenek? - Hát!
- Jin-seokot fogja választani. - Igen, őt.
De lehet, hogy Min-kyut.
- Igen. - Simán.
A személy, akivel szívesen mennék a Paradicsomba…
Az Park Min-kyu.
Park Min-kyu.
Park Min-kyu, kérlek, fogd meg Cho Min-ji kezét, és menjetek.
Park Min-kyu.
Park Min-kyu, kérlek, fogd meg Cho Min-ji kezét, és menjetek.
Jin-seok csalódottnak látszik.
Szerintem is.
Park Min-kyu, kérlek, fogd meg Cho Min-ji kezét, és menjetek.
Min-ji és Min-kyu bírják egymást?
Nem tudom.
- Anyám… - Jókat akarok enni,
- és jól akarok szórakozni. - Így van.
- Igaz? - Halálra esszük magunkat!
Jól hangzik.
Min-ji nem azt a személyt választotta, akit Gwan-hee javasolt.
- Min-kyut viszi. - Igen.
De Gwan-hee megmondta,
hogy ne Min-kyut válassza.
Min-ji döntése elég nagy kalamajkát fog okozni.
Igen?
Gwan-hee akkor lett volna biztos a dolgában, ha Jin-seokot választja,
de Min-ji Min-kyu mellett döntött.
Gwan-hee nyitva hagyja a lehetőséget, és jól fogja magát érezni Hye-seonnal.
- Gwan-heet ismerve… - Ja.
…meg fog rökönyödni ezen, mert Jin-seokot javasolta.
Így van.
Szándékosan nem fogadott szót…
- Ja. - …és Min-kyut választotta.
- Hye-seon lehet a befutó. - Nyilván megsértődik ezen.
- Min-jinek nem kell szót fogadni. - De Gwan-heeről van szó.
- Gwan-hee… - Sértődős típus.
Te jó ég!
Miért van az, hogy minden apróság ilyen hatással van rád?
Nem hiszem, hogy…
- Tuti? - Talán túl kemények vagyunk vele szemben.
- Nem, szerintem ez fontos a számára. - Igen.
- Min-ji döntése meghatározó. - Igen?
Szóval ilyen látványt nyújt felülről.
- Odanézz! - Min-ji megbökte a fiút.
- Mi… - Megbökte Gwan-heet.
- Ó! - Látod? Nézd csak Gwan-heet!
Elképesztő!
- Min-kyu észrevette. - Őrület!
Egy pillanat!
Most elsírta magát?
- Jaj, ne! - Anyám!
A fiú semmibe veszi.
Most meg mi van?
Az első és az utolsó randin együtt vagyunk.
Nem is rossz, mi?
Szerintem igen.
Miért?
Sajnálom Min-kyut.
- Mi… - „Töröld le a könnyeidet!”
- Felajánlotta az ingét. - Ja, ne!
Mi a fene folyik itt?
Téged választottalak, és mégis itt bőgök. Bocsi.
Min-ji, ne érezd magad kínosan!
Nem számít az ingem, csak töröld le a könnyeidet nyugodtan!
Ki adná oda így az ingét?
Eszméletlen!
Ha bőghetnékje van és szomorú,
akkor Jin-seokot kellett volna vinnie.
- Pontosan. - Miért Min-kyut,
ha ez ilyen rossz neki?
- Milyen érzés ez Min-kyunak? - Ott bőg.
Ja.
- Min-kyu… - Biztos…
Olyan kedves srác.
Mintha Min-kyu is elsírta volna magát.
Hye-seon nem is vette észre.
Nem.
Elsírtam magam, mert egészen tegnapig Gwan-hee…
Nem is tegnapig.
Még ma reggel is kedves volt velem,
de amikor Min-kyut választottam, elfordult tőlem.
Ezért volt olyan visszautasító,
és ettől bánatos lettem.
Csak ő kell nekem.
Próbáltam jól dönteni, nagyon fájt, hogy nem értett meg engem.
Gwan-hee saját érzései nem sokat nyomnak a latban.
- Úgy táncol, ahogy mások fütyülnek. - Ez vezérli.
- Igazad van. - Ilyen.
Kimerítő lehet.
Ha jól érzi magát Hye-seonnal a Paradicsomban,
megint ő lesz a number one.
De ha visszatér, és újra együtt lehet Min-jivel,
akkor Min-ji a nyerő.
- Nem lehet tudni. - A végén kiderül.
Majd az veszi le a lábáról, akivel utoljára beszél.
- Semmit se tudunk biztosan. - Ki kell várni.
- Ugye? - Igen.
- Ki nevet a végén? - Még nincs vége.
PARADICSOM HYE-SEON ÉS GWAN-HEE
Megváltozott ez a hely.
Ez másik szoba?
Nézd az ajándékot! Annyira vártam ezt!
- Úgy örülök. - Tegnap este nem volt ilyen.
Olyan, mint az első randin.
- Igen. - Van macaron.
És sárgadinnye meg mangó? Igen!
Akár az első randin.
Úgy hiányzott mindez.
Mindent úgy csináltak, ahogy az első randin.
Gyönyörűek a virágok.
Két ágy is van. Nem kell a kanapén aludnod.
- A múltkor hogy volt? - Csak egy ágy volt.
- Egy? - Igen.
- Alhatsz a hálószobában. - Te nyertél, úgyhogy te diktálsz.
Ott alszom, ahol mondod.
És ha azt mondom, aludj a földön?
Akkor ott alszom.
Mossunk kezet, és együnk gyümölcsöt!
Jól hangzik.
Jól van.
Szerintem ma reggel is itt voltam.
Ebben a szobában aludtam.
Jó neked!
- Ugyanaz a szoba… - Ja.
- …két különböző nővel. - Két partner, de ugyanaz a szoba.
Mikor voltunk itt?
Körülbelül egy hete. Egy hétig tartott, amíg visszatértünk.
Igazad van! Tényleg!
- Hat nap kellett, hogy újra találkozzunk. - Ja.
Nem hangzik soknak, de rengeteg dolog történt ennyi idő alatt.
Igen.
Beléptünk a szobába,
és ugyanazokat az ételeket találtuk itt, mint a legelső randinkon.
Sok minden eszembe jutott,
különleges élmény volt.
Ő volt az első, akivel a Paradicsomba mentem,
és ezek szerint az utolsó is.
Ez sokatmondó volt a számomra.
Már az elején is jó benyomást tett rám.
Ezért éreztem különlegesnek az eseményt.
Talán a sors kezét látja ebben, hogy egymásnak teremtették őket.
Talán tévedek.
Hogy tudnám támogatni?
Gwan-heet.
„Hogy tudnám támogatni?”
Azta!
De jól néz ki!
Isteni! Fantasztikus!
Egy pillanat! Mit kóstoljak meg?
- Ezt! - Igen?
De finom!
- Igen? - Nagyon.
Isteni finom!
Egy ideje nem voltunk együtt, elszoktam az energikusságodtól.
Szeretném, ha tudnád, nem kell lépést tartanod vele.
Nem akartál megint Won-ikkal idejönni?
Won-ikkal sok mindenről beszélgettünk,
de nem emlékszem semmire.
Most már mosolyogsz.
Won-ik remek srác. Érdekes fickó, és jó volt beszélgetni vele.
Kedves és udvarias, szóval remek pasas.
De úgy éreztem, nem lehetek önmagam, ha vele vagyok.
Egy olyan alkalom volt, hogy Won-ik után veled beszéltem.
Ekkor döbbentem rá, hogy ha veled vagyok, önmagamat adom,
nem kell megjátszani magam.
Tetszett, hogy önmagam lehetek.
Amikor ott beszélgettünk a kanapén, meghoztam a döntést.
Nem számított, kivel mentél a Paradicsomba.
Téged választottalak.
Vagyis…
Ha ma Ha-jeonggal vagy Min-jivel jöttem volna ide,
- akkor… - Nem változtatott volna semmin.
Nem?
Nem.
Megmondom úgy, ahogy van,
- azt reméltem, nem engem hozol. - Miért?
Mert…
Nem akartam bonyolítani a dolgot.
- Mégis mit? - Hát…
Miután Won-ikkal visszajöttél a Paradicsomból, kerültél engem.
Eltávolodtunk egymástól.
- Értem. - Ekkor szólított meg Min-ji,
hogy beszélni akar velem.
Bár én nem mozdultam rá,
ő mégis odajött hozzám.
Ez felkeltette az érdeklődésem, aztán ez átalakult vonzalommá.
- Értem. - Akkoriban
- te nem voltál a képben. - Ja.
Ráadásul mindenki azt hitte, te Won-ikra hajtasz.
Ekkor úgy éreztem, valóban ez a helyzet.
Arra jöttem rá, kegyes hazugság volt, amit mondtál, hogy jobban érezzem magam.
- Egyáltalán nem. - Nekem úgy tűnt.
Tudtam, hogy fogom érezni magam,
ha eljövök veled a Paradicsomba,
és el akartam kerülni.
Csak azt nem értem teljesen, miért gondolok rád folyton.
Tényleg nem tudom.
- Mert aranyos vagyok. - Nem is hiányoztál.
Nem éreztem a hiányodat, mégsem tudtalak kiverni a fejemből.
Mert én vagyok a leghelyesebb.
Ha a múltkor engem vittél volna a Paradicsomba Won-ik helyett,
téged választottalak volna.
Épp ezen voltam, de egy pillanatra félrenéztem.
És mintha a rövid idő alatt, míg nem figyeltem, fordult volna a kocka.
Ilyen érzésem volt.
Én nem így láttam.
Bár én nem szoktam agyalni annyit.
Azt hittem, nem bánod,
mivel megmondtam neked, hogy nem veled megyek.
Gondoltam, hogy csalódott leszel, de elfogadod.
Az én szempontból nézve megbirkóztam a ténnyel, hogy Won-ikot választottad.
- De… - Ott volt a sok szóbeszéd?
Igen, mindenki rólad beszélt, de engem nem említettek.
Nem osztottam meg senkivel.
Rólad beszéltek, de én egyáltalán nem szerepeltem.
Mindenki azt mondta, Won-ikra hajtasz, ekkor jött oda hozzám Min-ji.
Csalódtam benned, hogy engedted idáig fajulni a dolgot.
Vagyis nagyon haragszol rám.
Nem erről van szó.
És akkor elmentem Min-jivel a Paradicsomba.
Azért mondom el ilyen részletesen, hogy tudd, hányadán állok.
- Azt akarod, hogy résen legyek? - Te vagy az utolsó ember,
akivel mindezt szerettem volna megosztani, de nincs más választásom.
Szerintem ezt még nem mondtam neked.
- Szóval… - Van még, amit elhallgattál?
Mégis mit?
Tudod, hogy extrovertált vagyok.
Kimondom, amit gondolok, és empatikus vagyok másokkal.
De ha a konkrét érzéseimről kell beszélni,
akkor megfutamodok.
Például a verseny után, amikor mellettem álltál,
nem tudtam, mit csináljak, és a nadrágodat bámultam.
Nem tudtam a szemedbe nézni.
Azt mondod, kerültelek téged, de…
- Miért tetted? - Őszintén szólva
nem tudom, miért, bátortalan voltam.
Valamiért nem tudtam a szemedbe nézni.
Visszajöttél, és elmondhattad volna, milyen volt.
Rám köszönhettél volna, de elkerültél.
Mit gondoltam volna?
Szerettem volna, ha odajössz.
Azt kellett volna? De kerültél engem.
Igen.
Amikor más srácokkal beszélgettem,
végig azt reméltem, hogy odajössz hozzám beszélgetni.
Valahol tudtad, hogy szeretném, mert végül megtetted.
Igazad van. Igen.
Előfordult veled, hogy megakadt egy szálka a torkodon?
Te vagy az a bizonyos szálka, akitől nem tudok megszabadulni.
Olyan kár,
hogy úgy alakult a helyzet, ahogy alakult.
Tudod, milyen vagyok?
Furcsa lesz, amit mondok, mert te vagy az idősebb,
de ha járok valakivel,
vonzódom valakihez, vagy tetszik valaki,
akkor szeretek gondoskodni az illetőről.
Így érzek irántad.
Te valahogy…
hatással vagy rám.
Ezért nehéz nekem…
lemondani rólad.
Vagyis…
Fogalmam sincs, mit csináljak most.
Rajtad múlik minden.
Gwan-heenek gőze sincs, hányadán áll most.
- Hye-seont és Min-jit is kedveli. - Mindkét lányt.
Elmondom, hogy gondolom.
Gwan-hee kedvelte az elején Hye-seont,
de Ha-jeong és Min-ji ráhajtottak.
Amikor a két nő közeledett felé, nem volt ellenére.
Ezért nem utasította el őket,
de legbelül Hye-seon iránt érzett valamit.
Ahogy Hye-seon is mondta, Gwan-heen múlik minden.
Hye-seon egyértelműen közölte, hogy az elejétől fogva
ő volt a választottja.
Mi tetszik a nőknek Gwan-heeben?
Vonzónak találják őt.
- Igen. - Vicces fiú.
- Ja. - Jó fej.
Ő az egyedüli résztvevő, aki nem tartózkodó.
Ezt el kell ismerni, szóval ne szapuljuk tovább.
- Jó. - Elismerem.
Ne legyünk olyan kritikusak!
- Lassan kivívja a tiszteletemet. - Ja.
Nem gondoltad volna, hogy elhívlak téged ide, ugye?
Biztos meglepődtél.
Miért?
Egyszer csak elbőgtem magam.
Láttam, hogy megbököd őt.
Nem is értem, miért volt ilyen kemény veled.
Megdöbbentő volt.
- Ugye? - Olyan elutasító volt.
Ma reggel foltos volt a nadrágom.
Az alapozó miatt?
Gwan-hee mindjárt észrevette.
Azt mondta, bújjak bele a sortjába,
amíg ő megpróbálja kiszedni belőle. De nem tudta.
Mi? Nem ilyennek ismertem.
- Ugye? Ezért… - Ezt nem gondoltam volna.
Nagyon rendes volt tőle.
Érted, ugye?
Tényleg nagyon kedves dolog volt.
Már értem, miért tetszett meg neked.
Azért csinálta, mert tetszettem neki.
Vagyis bírjátok egymást.
Értem.
Nagyon jólesett.
Már értem, miért borultál úgy ki.
Most biztos piszok jól érzi magát.
Mit csináljak holnap? Nem is akarok beszállni a helikopterbe.
Inkább visszaúszom.
Nyugi!
- Ne aggódj! - Hogyne aggódnék? Odáig vagyok.
Holnap csinosnak kell lennem. Nem is eszem többet.
- Csak még ezt. - Tetszik neked nagyon.
Odáig vagy Gwan-heeért.
Úgy érezted, hogy Gwan-hee nagyon elutasító volt?
Ma reggel nem ilyen volt, ezért esett olyan rosszul.
Abszolút megértem.
- Ne sírj! - Nem fogok.
- Nincs miért sírni. - Oké.
Mondd el neki holnap, hogy érzel, tisztázd a dolgokat!
Én is elmondom neki, mennyire kedveled.
- Az jó lenne. - Ugye?
- Nagyon. - Örülni fog a hírnek.
Mondtam, hogy ne sírj!
Maradj itt! Hozok zsepit!
Tessék.
- Köszönöm. - Szívesen.
- Vegyél ki párat! - Még?
Jól van.
- Ne sírj! - Jó.
Elmondom neki, hogy érzel iránta, ne aggódj emiatt.
Ha Gwan-hee nem lett volna dühös, amikor elváltunk,
most biztosabb lennék a dolgomban.
De nagyon haragudott akkor,
és ez nyugtalanított.
De nem tehettem semmit,
így elhatároztam, másnap színt vallok neki.
El akartam oszlatni a félreértést.
PARADICSOM CHOI HYE-SEON ÉS LEE GWAN-HEE
De finom az illata!
Olyan picike! Bemehetek egyedül?
- Én meg álljak kint? - Igen, csak állj meg ott!
- Jaj, ne! A jakuzzi. - Nem szabadna.
A jakuzzi veszélyes.
Gwan-hee nem aggódik.
Azt kérték tőle, ne menjen bele.
Menj előre!
- Forró? - Meleg a víz.
Egy kicsit forró.
Még melegszik.
Milyen kicsi ez a jakuzzi!
Jaj, ne! Belemászott.
Nem is tétovázott előtte.
Egyet pislogtam, és már benn is volt.
Azta! Ez forró!
Takarj be a szirmokkal! Szégyenlős vagyok.
Borítsd be a mellkasomat!
Tényleg rózsaszirom?
- Igazi szirmok. - Király!
Mintha mellkasi szőr lenne.
Ja, nem baj.
Csak borítsd be a szirmokkal!
Milyen kellemes!
Nézzünk oda!
Mit csinál?
Miért…
Alig férsz be a kádba.
Nem láttam még ilyen hosszú lábszárat!
- Lábszárat? - Igen.
Másoknak ilyen hosszú a lábuk.
Nagyon hosszú.
Ez kellemes.
Nagyon vicces vagy!
- Nem meleg ott? - Mi?
- Nem meleg a te feleden? - Nem. Cseréljünk?
Nem, csak féltem, hogy meleg.
Nem, minden oké.
Egy kicsit fura, hogy együtt jöttünk az utolsó paradicsomi kirándulásra.
Annyira furcsa volt az előbb, amikor bejöttünk,
és ugyanazokat az ételeket láttam, mint először.
Eszembe jutott az első randink, és furán éreztem magam.
Tegnap este is itt aludtál.
Igen, valóban itt voltam,
de amikor megláttam a kis falatkákat…
- Előjöttek az emlékek? - Igen, más érzés volt.
Holnap beszélnem kell Min-jivel.
Mi lesz, ha beszélsz vele,
és olyanokat mond neked, amik tetszenek?
Mi lesz, ha csak veled érezte jól magát a Paradicsomban?
Mit mondasz, ha elárulja, hogy kedvel téged?
- Megkérdezem, hogy komoly-e. - Mi van,
ha azt rebesgetik, hogy én, Min-ji meg te szerelmi háromszöget alkotunk?
És megkérdezik, kit választasz?
Előbb Min-jivel beszélnék.
Megkérdezném, engem választott volna-e, ha megnyeri a versenyt.
Tegyük fel, hogy igen.
- Igent mondana? - Ja.
Min mosolyogsz?
- Igent mondana? - Ja.
Mondtam neked, hogy elképzeltem, milyen lenne, ha veled lennék itt.
Azt hiszem…
Már van róla fogalmam.
Rém fárasztó a gyerek.
Nem is érdekel.
Gwan-hee homályosan fogalmaz. Sokszor használja: „Azt hiszem.”
Szirmokkal a mellkasán.
Még mindig nyitva hagyta a kiskaput.
Azt hiszem, már tudom.
Azt hiszem, tudom.
Ki tudja? Azt is mondhatják:
„Choi Hye-seon, nem hagyhatod el a Poklot, mert nem választott senki.”
„Kérlek, maradj a Pokolban!” Itt maradnék, és tábortüzet gyújtanék.
Képzeljük el, hogy ez történt!
Eljönnél velem vacsorázni a műsor után?
Nem létezik.
- Komolyan? - Semmi szín alatt.
Ez valójában egy szirmokból készült ing.
Téged is be kéne borítani.
- Elvetted az összeset. - De én nem merném.
Szereted a gőzfürdőt?
Nem a kedvencem.
Értem.
- Ha minden nap elmész a gőzbe… - Igen?
…állítólag megfiatalodsz tőle.
- Tényleg? - Igen.
Ezért bírják a nők.
Vicces.
Van humora.
- Menjünk ki! - Oké.
Csinálok bingsut neked.
Ez nagyon finom. Hány mangó van?
Kettő.
Azta! De jól néz ki!
Ezt kóstold meg!
- Isteni finom! - Azta!
Nagyon jó.
Olyan boldog vagyok most.
Mindenki szomorú lesz itt, mert hamar elszáll az idő.
Igen.
De végül csak az számít, hogy éreztük magunkat.
- Hogy szép emlék lesz-e? - Csak ez számít.
Például, ha az általam kedvelt személy nem engem választ,
csalódott leszek.
Nekem nincsenek elvárásaim.
Nem nagyon érdekel az eredmény.
Ha nem választanak, elmegyek egy lakatlan szigetre egyedül.
Nem gond, ha nem lesz párom.
Nem hiszem, hogy csak azért választok valakit, mert ő is engem akar.
A szívemre fogok hallgatni, nem érdekel, kit választ a másik.
Ha randizhatnál holnap, mit gondolsz, kit választanál először?
„Mit gondolsz?”
- „Ha.” - „Ha.”
Ő lesz a „Ha” gyerek.
- „Ha” gyerek. - Igen.
Ha randizhatnál holnap, mit gondolsz, kit választanál először?
Senkivel nem mennék.
Azt mondod, egyedül én érdekellek?
- Igen. - Hogy érted ezt pontosan?
Nincs senki más.
Senki mást nem akarok megismerni. Már mondtam.
Vagyis pihiznél?
Igen.
Miután beszéltél Min-jivel, benéznék hozzád.
- Benézel? - Igen.
Hogy ellenőrizz?
Úgy valahogy, de ezen kívül…
Ezért tűnt olyan nyugodtnak a lány egy idő után.
- Igen. - Ja.
Másképp érzek most, hogy másodszor vagyunk itt.
Igen, én is. Már értem, miért mondták ezt a többiek.
Kíváncsi vagyok, mi lesz holnap az ebédnél.
Nem értem, miért foglalkoztatsz annyira.
- Hogyan? - Folyton rád gondolok.
Nehogy elaludj!
Ezek ketten is összeillenek.
- Igen. - De tényleg.
Amikor Hye-seon és Gwan-hee együtt vannak,
nem érdekli a lányt a csipkelődés.
Mindegy, mit mond a fiú,
Hye-seon veszi a lapot, és elfogadja olyannak, amilyen.
A lány még dicséri is.
- Jó párosítás. - Igen.
Hogy mondjam? A lány olyan típus, aki gondoskodik róla.
Jó jel, hogy a srác félti őt.
A mozdulatai is sokat árulnak el.
Ezt mondod?
Amikor a homlokára koppintott.
Mintha babusgatta volna. Én így láttam.
Amikor egy férfi elkezd babusgatni egy nőt,
akkor totálisan belehabarodott.
- Igen. - Amikor Gwan-hee ezt csinálta,
úgy éreztem, belezúgott Hye-seonba.
Most úgy látom, Hye-seont kedveli a legjobban.
- Ezt éreztem, miközben néztem őket. - Ja.
Igen.
Kint alszol?
Aludj az ágyban! Ez az utolsó esténk.
Érezd jól magad!
Jól vagyok.
- Átgurulhatok hozzád álmomban. - Én…
- Így valahogy. - Akkor
menj inkább a pótágyra, és felkeltelek, ha hangos vagy.
Hangos?
Felébresztelek.
Aludj itt!
- Ha horkolok? - Igen.
- Ez még rosszabb. - Ne keltselek fel?
Őszintén…
Nem zavar engem semmi. Nyugodtan horkolhatsz.
Békén hagylak.
Nem zavar.
- Sokat horkoltál… - Aludjunk együtt?
Aludjunk együtt?
Úgy éreztem, te leszel a választottam.
Melletted akartam lenni.
Egy pár leszünk a végén.
Min-ji közelebb van az ideálomhoz.
Ha házasságról van szó, Hye-seont választanám.
Min-jit válaszd!
Nem szeretnék olyannal lenni, aki nem tudja, mit akar.
A FOLYTATÁSBAN
Mondtam, hogy húzd meg magad!
Miért nem hallgattál rám?
Olyan vagy egy kicsit, mint Gwan-hee, nem?
Bíztam Min-wooban.
Most meg miért sírok?
Elkezdődik a végső kiválasztás.
- A személy… - A…
A személy, akivel együtt szeretnék távozni a Pokolból…
A feliratot fordította: Hegyi Júlia