PEKLO PRO NEZADANÉ
Jde na to.
Bojovnice jde na to!
Ne, Ha-džong…
Pomozte jí někdo!
- Čo Min-dži vyřazena. - Jsi v poho?
Ale tolik se snažila!
Dostala zásah do břicha.
- Ha-džong! - Ha-džong!
Ha-džong je fakt drsná.
- Do toho! - Jo!
Ha-džong!
- Ha-džong! - Ha-džong!
- To snad ne!
Ha-džong!
- Ha-džong! - To snad ne!
Ha-džong!
Jun Ha-džong je vyřazena.
- Ha-džong! - Panečku!
Ha-džong…
Páni!
Jun Ha-džong je vyřazena.
Dobrá hra.
Ha-džong!
Jun Ha-džong je vyřazena.
Dobrá hra.
- To musí bolet. - Druhé místo.
Páni.
Ha-džong…
- Vždycky je to u ní tak. - Ha-džong…
Nikdy to pro ni nekončí dobře.
- Jsi druhá. - Dobrá hra.
Panečku, to muselo bolet.
To je v pohodě.
- Nebreč. - Jsem v pohodě.
Jsem v pořádku.
- Jsi v pořádku, že? - Jsem.
Jsem v pořádku.
Jsi smutná?
- Ne, nejsem. - Jsi v pohodě?
Uvědomila jsem si, že možná nebudu moct jet do Ráje
s člověkem, se kterým jsem chtěla.
To je v pohodě.
To bude dobrý.
Vím, že jsi smutná, ale aspoň můžeš jet.
„Aspoň můžeš jet.“
Musí být opravdu rozrušená.
Tři nejlepší účastnice dnešní hry si vyberou muže,
se kterým chtějí dnes odpoledne odletět do Ráje.
- Dobrá hra. - Jsi v pořádku?
Jsem v pohodě.
- Jsi si jistá? - Jo.
- Mrzí mě to. - To ne.
To je v pohodě. Neudělala jsi to schválně.
Min-dži, nejsi zraněná, že ne? Jsi jen smutná.
- Dobrá hra. - Ne.
- Klidně buď smutná. - Brečím radostí.
- Pojedeš do Ráje. - Přesně.
Znovu si dám dobrý jídlo.
- Vedla sis dobře. - Nemělas na ni jít.
Ale snažila jsem se.
Vedla sis skvěle.
Páni, při tom zápase se mi tajil dech.
- Vážně. - Jo, drsný.
Ale to, že šlo o zápas tří dívek,
které chtěly jet do Ráje s Kwan-huim, je vtipná náhoda.
- Tenhle díl je celý o Kwan-huim. - To teda.
- Nemůžeme před ním utéct. - Ne, no.
Jsem zvědavý, koho si vyberou.
Hje-son skončila první, Ha-džong druhá
- a Min-dži třetí. - Koho si asi Hje-son vybere?
Myslím, že Won-ika.
- Co? - Já taky.
Tebe, nebo Kwan-huie.
Ne, já si myslím tohle.
Já už tam jednou s Hje-son byl.
A po návratu jsem se s ní cítil dost v pohodě.
Cítil jsem se s ní uvolněně, ale žádný vzrůšo.
Hje-son to určitě cítila taky.
Určitě si taky všimla, že z toho nejsem nějak extra nadšený.
- Třeští mi kebule. - Myslím, že to cítila.
Kwan-hui, myslel jsem, že se ti líbí Min-dži.
- Že ji máš rád. - Pro mě je to buď Min-dži, nebo Hje-son.
- Aha. - Nevím, jak to dopadne, jestli si mě
Hje-son vybere.
Ale když si mě dnes nevybere,
pravděpodobně se rozhodnu pro Min-dži.
Kwan-hui se víc zajímá o to, jak se k němu ta žena chová,
než o to, co k ní cítí on.
- Naštve ho, když ho nevybere. - Asi mu příliš záleží na egu.
Místo aby se soustředil na to, jak se cítí,
rozhoduje se podle toho, jak se cítí ta druhá.
Víte, co je vtipné?
Pět minut před natáčením řekl,
že je na Kwan-huie moc přísný.
Ale jakmile jsme začali…
- Tak moc mi na něm záleží. - Přesně tak.
- Záleží ti na něm. - Přesně.
Jistě to všichni cítíme stejně.
- Jo. - Chci o něm říkat hezké věci,
ale kdykoli něco podobného řekne, znovu se rozzuřím.
Myslím, že Si-un opravdu chtěla vyhrát.
Bylo vidět, že si strašně přeje vyhrát.
Myslím, že Hje-son by si mohla vybrat Min-ua.
- Buď Min-ua nebo… - Cože?
Jo.
Já dnes chci zůstat v Pekle.
Řekni jí, že nechceš jít a že by měla jít sama.
- Jsem z toho špatná. - S kým jsi šla?
S Min-gjuem.
Myslím, že se rozbrečím, jestli si někdo odvede Min-ua.
Mám pocit, že odjede.
- To neříkej. - Dobře.
Bála jsem se, že když prohraju, někdo nám vyfoukne šanci na rozhovor.
Že se naše načasování zase nepovede.
Bylo to pro mě hodně těžké.
Dále.
- Máš chvilku? Popovídáme si? - Jo.
- Máš chvilku? Nepopovídáme? - Jasně.
- Vteřinku. - Můžem kdekoli.
- Min-u a Si-un. - Jo, najděte si chvilku na rozhovor.
Tohle místo je fakt…
Pořád jsem si chtěl povídat se Si-un,
takže jsem si nikdy nevšiml, jaký je tu klid.
To jo.
Prý jsi říkal, že jsem Si-un izoloval, jako bych byl její bodyguard.
- Já? - Jo.
- To jsem neříkal. - Tak kdo?
To bylo dost vtipný.
- Myslím, že někdo z našeho pokoje. - Aha.
Myslím, že to tak lidem připadalo.
Ani jsem nevěděl, že s ní trávím tolik času.
- Fouká příjemný a chladivý vánek. - To jo.
Jak ses měl?
- Já? Dobře. - Opravdu? To je fajn.
Jak bylo včera? Bylo to fajn?
Včera? No, bylo to v pohodě.
Jen v pohodě?
Jo.
Už teď působí úplně jinak.
To teda.
Si-un by neměla hrát poker.
- Poker? - To ne, no.
Na začátku se zdála spíš chladná,
ale pak se její kouzlo projevovalo stále víc,
když začala být upřímnější ohledně svých citů k Min-uovi.
Jaká byla dnešní hra?
Byla jsem naštvaná.
- Proč? - Chtěla jsem být první.
- Aha. - Ale nepodařilo se mi to.
Snažila ses.
Ach jo.
Jo, snažila.
Není důležitý jet do Ráje.
Máš pravdu.
Důležitý je mluvit s člověkem, se kterým chceš mluvit.
- Za jednu noc ses tak změnil. - Co tím myslíš?
Jsi teď pěkný mluvka.
- Cože? Jak to? - Teď se začnu stydět.
Líbilo se mi, jak ses dobře vyjádřil.
- Jo tak. - Jo.
- No, já… - Ano?
Chci dnes zůstat v Pekle.
- Opravdu? - Jo, kvůli výsledkům.
- Včera jsme spolu vůbec nemluvili. - Jo, no.
Bylo to jako hříčka osudu.
Bylo to tak…
Chci jet do Ráje
s Čchö Min-uem.
4. DEN
…s Čchö Min-uem.
5. DEN
To jsem nečekal.
- Ne? - Ne.
Chci jít do Ráje
s Ju Si-un.
6. DEN
Bylo smutné, že naše načasování bylo vždycky špatné.
- Ty brečíš? - Ne.
Ale ne. Co se stalo?
Co se děje?
VČERA
O tom jsem nevěděl.
- Muselo to být těžký. - Bylo toho hodně.
Od včerejška jsem přemýšlel.
Když jsme spolu poprvé mluvili,
řekl jsem, že jsi možná stejně stará.
Bylo to příjemný. Jako bychom už byli přátelé.
Tak mě napadlo, jestli to tak přišlo jen mně.
Nemohl jsem na tebe přestat myslet.
Pořád jsem na tebe myslel a chtěl jsem tě víc poznat.
- Aha. - Uvědomil jsem si, že se mi líbíš.
Aha.
Abych byl upřímný,
včera jsi mi chyběla.
Jsem jen upřímný.
- Opravdu? - Jo.
Teď mluví tak pěkně.
- Vážně. - Co se to s ním stalo?
Změnil se.
Opravdu? Taky jsi mi chyběl.
Opravdu?
Doufám, že budeme mít víc času si takhle povídat.
- Když zůstaneme oba. - Nejezdi.
Určitě tu zůstanem oba.
- Nejezdi. - Zůstanu, ať se děje, co chce.
- Musíš. - Neboj.
Slib mi to.
- Slibuješ? - Jasně.
- Peklo dnes bude mnohem zábavnější. - Souhlasím.
Měl bych se tě prostě držet.
Co?
Popadla mě stydlivost.
- Co se děje? - Co?
- Jsem dost… - Co?
Prostě vydržím.
Mohli bychom tu zůstat až do svítání.
- Pojďme to udělat. - Dobře.
- Nejezdi, i když si tě někdo vybere. - Dobře.
- Poplavme odsud pryč. - Můžem si tu dát večeři.
Dobře.
Právě se ho zeptala, jestli s ní uteče.
- Chystají se utéct? - Hustý, že?
- Teď je to buď všechno, nebo nic. - Všechno, nebo nic?
Jo, mám pocit, že říkám všechno, co chci říct, i když se stydím.
- Aha. - Jo.
Teď bych ti měla říct všechno.
Pro případ, že pojedeš do Ráje.
Nepojedu.
- Zůstaňme a užijme si to tu. - Jo.
Vytvořme si spolu zábavný vzpomínky.
Udělejme vše, co jsme dosud nemohli.
Dobře.
Mluví na rovinu.
- Mluví o všem, co mají na srdci. - Jo.
Peklo je celkem pěkný.
- Dnes vypadá fakt hezky. - To jo.
- Nebo snad není? - Jo, je pěkný.
Výhled je nádherný, stejně jako počasí.
Ten ostrov je pěkný.
Kde? Tamhleten?
Ten ostrůvek je moc hezký.
Je tak členitý a pěkný.
- Že? - Jo.
Chtěl jsem si popovídat ještě s někým jiným.
Aha.
Ale během rozhovoru s tebou jsem se rozhodl, že to neudělám.
Je tak úžasný.
Přesně o tom mluvím.
Měl by se držet toho, co právě řekl.
- Je na takové věci citlivá. - Jo.
Je krásné být mladý a zamilovaný.
Řeknu to jinak. Nebudu s ní mluvit.
Proč máš najednou tak jasno?
- Co? - Fakt?
Mám pocit, že mý city k tobě neustále rostou.
Tak to je.
Proč trvalo tak dlouho, než jsme se seznámili?
Jaký by to asi bylo, kdybychom se potkali na začátku?
Náš Ráj by byl tady.
Máš pravdu.
Už jsem asi rozhodnutý.
- Jo? - Už nepotřebuju přemýšlet.
Řeknu to nahlas.
- Je rozhodnutý. - Už.
- Oba si jsou jistí. - Už se rozhodl.
To, že se rozhodl na základě toho krátkýho rozhovoru
i po návštěvě Ráje dokazuje, že to myslí vážně.
Vypadá mnohem uvolněněji.
Kdybych byl na jeho místě a rozhodl se takhle,
šel bych za Hje-son, Ha-džong a Min-dži a požádal je, aby si mě nevybíraly.
Ale co když ti řeknou, že si tě vybrat nechtěly?
„Díky.“
Sluší mi to?
- Víc ti to slušelo na našem výletě. - Páni.
Přece nemůžu říct, že dnes ti to sluší víc.
No jo. Tak to mi to asi pořád sluší.
No…
- Nemusíš odpovídat. - Trochu.
Prsten se srdíčkem dnes nenosím. Není koho dobývat.
Nenos medvídka, když jsi s jiným klukem.
- Nebudu. - Ten se mi moc líbil.
Přečti si tohle.
Přečti si to pak.
Jsi připravená splnit mi přání?
VČERA VEČER
- Zítra se vrátíme do Pekla, že? - Jo.
Chci, abys mi napsala dopis do deseti slov.
Dopis?
Přečti si to pak.
- Potom? - Radši už teď.
Teď? Dobře.
Tak to cítím já.
„Pro mě tu jiný není.“
- Min-dži se také rozhodla. - No jo.
Ujišťuje ho.
Tolik jsem se snažila vyhrát.
Jo, to jsem ti předtím chtěl říct. Nemělas po ní jít.
Kdybys to neudělala, skončila bys druhá.
Chtěla jsem být prostě první. Stejně jako ty.
Aspoň to si myslím.
- Být třetí není špatné. - Spokojený?
- Nechci, abys nosil zelenou. - Tohle? Proč ne?
- Nevypadám v ní dobře? - O to nejde.
- Nemám… - Někdo ji má na sobě taky.
- Fakt? - Mohl by si tě pak vybrat.
Kdo by si mě mohl vybrat?
Kdo?
Hje-son.
- Hje-son má na sobě zelenou? - Jo.
Aha.
Ale všichni kluci si myslí, že si vybere Won-ika.
Nemyslím, že si vybere mě.
Chceš, aby si tě nevybrala?
Chystal jsem se jít s tebou.
Ale skončila jsi na třetím místě,
tak jsem si domyslel, že půjdeš asi s Čin-sokem.
Proto jsem ti napsala ten vzkaz.
Nechtěla jsem, aby sis to po odjezdu špatně vyložil.
Nemám moc na výběr.
Když nakonec odejdu s někým jiným ještě předtím, než si budeš moct vybrat,
koho si vybereš?
Nikoho jiného si vybrat nechci. Proto jsem předtím brečela.
Předtím jsem se cítil hrozně, když jsi prohrála a začala jsi brečet.
No jo.
Stejně si to musíš rozmyslet pro případ, že to tak bude.
Nejspíš Min-gjua nebo Čin-soka.
Popovídám si s nimi a rozmyslím si to.
Myslím, že bys měla jet s Čin-sokem.
Proč?
Protože věřím, že mi otevřeně řekne,
co k tobě cítí a co jste spolu dělali,
až se vrátíte.
Ale Min-gju a Won-ik takoví nejsou.
Takže chceš vědět všechno?
- Sepsaný? - Ne.
- Nezajímá mě, jak se cítí. - Aha.
Jen chci vědět, jak na tom s nima jsi.
Min-gju už se pro někoho rozhodl.
- Byl to v podstatě bodyguard Kju-ri. - Aha.
Když pojedu s ním, tak hlavně abych se dobře bavila.
Budeme se prostě bavit a dobře se najíme.
Nemyslím si, že se stane něco jinýho.
No, ale stejně si myslím,
že bys měla jet radši s Čin-sokem.
Snažíš se mě znovu zmást?
Ne, to vůbec není můj záměr.
Ale jestli mi nechceš dávat smíšené signály,
tak by sis měla vybrat Čin-soka.
- Opravdu? - Jo.
Říkáš, že není konkurencí?
- Ne. - Říkáš, že?
Ne, to proto, že vím, že se o tebe Čin-sok zajímá.
- Aha. - Takže když mi řekne,
že by se chtěl nakonec rozhodnout pro tebe…
Tak co?
Pak se s ním pravděpodobně utkám jako muž proti muži.
- Aha. - Jo.
To mě překvapuje.
Popravdě jsem nečekala, že se rozhovor vyvine takhle.
Jednoduše řečeno, chápu, proč si myslíš, že by bylo lepší
jít s člověkem, kterému se líbí někdo jiný.
- Aha. - Jde ale o neobvyklou situaci.
- Tak si myslím, že… - Jsem snad příliš půvabná?
- Jsi kvůli tomu nervózní? - No…
Jo, trochu.
Ty se taky bojíš, že si mě vybere jiná.
Já přesně vím, co se stane. Vybere si tě jiná.
Ty si myslíš, že si mě vybere Hje-son?
Jo, myslím.
Těžko to říct s jistotou.
A když ne, tak…
- A co když si mě vybere? - Pak se jen hezky vyspěte.
- Jen spánek. - Můžu jít do vířivky?
Ne, to je zakázaný.
- Zakázaný? - Jo.
Jestli nakonec poletíš s Min-gjuem a já s Hje-son
a všichni čtyři budeme sedět vedle sebe ve vrtulníku,
představ si, jaký tam bude dusno.
Podle mě Min-gju a já budeme jen natěšení.
Nebudeme od sebe moc očekávat.
Ani jsme si moc nepovídali.
Nemyslím si, že bych z toho měl radost.
Opravdu? Min-gju?
Každopádně děkuju za dodržení slibu s dopisem.
Myslel jsem si, že jsi zapomněla.
Asi to nedávám najevo, ale nezapomínám.
Uvidíme se ve vrtulníku.
Nebuď na ni příliš milý.
Min-dži mu dala najevo své pocity,
když mu napsala: „Pro mě tu jiný není.“
Myslíš, že se kvůli tomu Kwan-hui přiklání k tomu vybrat si Min-dži?
Určitě ho to ovlivnilo.
Určitě to bude mít pozitivní vliv,
když nejspíš čekal, až asertivně vyjádří své pocity.
Ale je tu jeden problém.
Kwan-hui to trochu přehnal,
když jí řekl, aby šla s mužem, kterého jí vybral.
A myslím, že Min-dži nepochopila, proč to tak chtěl.
- Považuje Min-gjua za svého soka? - Myslíš, že je?
- Protože je vysoký a fit? - Jo.
A možná má špatný pocit z toho, že by mohl jet s Hje-son.
Co tě trápí?
Nevím, co mám dělat.
- Pamatuješ si můj rozhovor s Kwan-huiem? - Jo.
Zřejmě nevěděl, co k němu cítím, a nedokázal mě pochopit.
Když jsem byla s ním,
myslel si, že jsem zralá a klidná.
A to se mu na mně líbilo.
Ale když jsme byli ve skupině,
- tak jsem taková nebyla, což ho mátlo. - Aha.
Ale není dobře, že jsem klidná, když jsme sami,
a veselejší, když jsme s ostatními?
To snad ne.
- To je roztomilý. - Ha-džong.
Postupem času je Ha-džong čím dál krotší.
- Je to vtipný. - Ale je roztomilý, jak o tom mudruje.
- Jo! - Je roztomilá.
Není tak průbojná.
Ale není dobře, že jsem klidná, když jsme sami,
a veselejší, když jsme s ostatními?
Nepovažoval to za dobrou vlastnost.
Tak to prostě je.
Nevím, co mám dělat,
a mám pocit, že se mi Kwan-hui od toho rozhovoru vyhýbá.
Navíc mi řekl, že mi svoje rozhodnutí sdělí do dvou dnů,
ať už se rozhodne pro mě, nebo ne.
- Což je dneska. - Aha.
Ale právě odešel, aby si promluvil s Min-dži.
- Aha. - Jo.
Pořád tak trochu doufám, že si Kwan-hui vybere mě,
až stráví čas s ostatními dívkami.
Aha.
Ale netuším, jak to teď má.
Co můžu udělat, aby byl můj?
Co říká, když je s klukama?
To ti nemůžu říct.
- Proč ne? - Cože?
- Proč ne? - Prostě nemůžu.
Je to tajný.
No teda, právě jsem si vylila srdíčko.
- Já bych to říkat neměl. - To je pravda.
Dobře, přijdu na to sama.
A to, jak to cítí, není důležitý, proto to radši neříkám.
Důležitý je, jak to cítíš ty.
To je pravda.
Ty se přece nevzdáš, když se mu bude líbit někdo jiný.
Máš recht.
- Nikdy nevíš, jak se věci vyvinou. - Přesně tak.
A kdo ví, co se stane, když si Min-dži vybere mě místo Kwan-huie?
Podle mě to Min-dži s tebou chce zkusit,
ale nemůže, protože to vypadá, že už jsi rozhodnutý.
Mám o ni zájem, zvlášť po našem společně stráveném čase.
Aha.
Ale těžko říct, jak se cítím.
Měl by sis s Min-dži promluvit.
- Já promluvím s Kwan-huim. - Jasně.
Měla jsem vyhrát první místo.
- Byla by sranda, kdybys vyhrála. - Že?
Získejme osobu, co se nám líbí.
Asi už dopovídali.
Požádej Min-dži, aby šla s tebou,
a já Kwan-huie o popovídání. Co myslíš?
- Jdou sem? - Kdo?
Dopovídali jste už?
Jo jo.
- Měli bychom jít jinam. - Dobře.
Blahopřeju k vítězství. Konečně se dostaneš do Ráje.
Škoda, že jsem ztratila rovnováhu a spadla. Mohla jsem být první.
Rozhodla ses, koho si vybereš?
Jestli jsem se rozhodla? A co ty?
- Já? - Jsi rozhodnutý?
- Já si nevybírám. - Jsi už rozhodnutý?
Řekl jsi, že mi to povíš.
No…
- No jo. - Buď k ní prostě upřímný.
No…
Mám pocit, že to mezi námi
po návratu z Ráje začalo být…
Najednou ses mi omluvila,
ale neměli jsme příležitost si o svých pocitech doopravdy promluvit.
Myslím, že proto jsme se vzdálili.
Aha.
Takže teď mi připadá,
že jsme se odcizili.
Tak si přijdu.
Vypadalo to tak.
Po té hádce jsem se přistihl,
že jsem na tebe naštvaný.
Zřejmě bych se tak necítil, kdybych tě neměl rád.
Ale ještě než jsem si o těch pocitech mohl promluvit,
přišla jsi za mnou a omluvila se.
Takže jsem se neměl příležitost k tomu vyjádřit.
Aha.
Myslím, že právě to mohlo
způsobit, že jsme…
- Že jsme si teď vzdálení? - Asi proto se tak cítím, no.
Že jsem se omluvila?
Nebo to bylo už předtím?
Myslím, že by to mohlo být jinak, kdybychom o tom mluvili.
Ale ty ses najednou za všechno tak vážně omluvila.
Takže mi to začalo být nepříjemný.
Poznala jsem to.
Přišlo mi, že ses mi vyhýbal.
Mám pocit, že jsme mohli problém vyřešit přirozeně tím,
že bychom se chovali, jako by se nic nestalo.
Myslela jsem, že jsi chtěl…
Říkal jsi, že jsi chtěl, abych tě víc oslovovala já,
a proto jsem si myslela, že by bylo dobré se nejdřív omluvit.
Říkala jsem si, že bych ti tak nejdřív mohla povědět, jak se cítím.
Proto jsem udělala to, co jsem udělala.
To jsi opravdu nemusela.
Byl bych v pohodě.
Pořád mi to vrtalo hlavou.
Proto jsem se omluvila.
- Znamená to, že… - Neměla ses tak rozčílit.
Já?
Nemůžu si pomoct. S tebou se rozčílím hned.
Pořád si mě dobíráš.
- To jsem tě tak naštval? - Jo.
Jsme si podobní, proto jsem se hned tak rozčílila.
Ale teď už chápu, jak to myslíš.
Vím, že jsme se v posledních dnech tak trochu odcizili, ale i tak si pamatuju
fajn chvíle, který jsme spolu prožili.
Vzpomínám si, jak jsme si to užili ve vrtulníku a ještě předtím.
Taky to tak mám.
Nejlíp jsem se zatím bavila s tebou.
- Opravdu? - Jo.
A pořád mě tu zajímáš nejvíc ty.
- Já? - Jo.
Jsem zvědavá, koho si nakonec vybereš.
- Nakonec? - Jo.
Koho myslíš, že si vyberu?
- Ty? - Jo.
Doufám, že mě.
Jak se na to díváme,
pořád slyším, jak vedle mě Kjuhjun vzdychá.
- Proč? - Je mu jí tak líto.
Přistihl jsem se, že fandím Ha-džong
a doufám, že to mezi ní a Kwan-huim dobře dopadne.
Ha-džong ani neudělala nic špatného.
- To Kwan-hui se choval nevhodně. - Přesně tak.
- Tak mu to řekla. - Jo.
Já si myslím tohle.
Kwan-hui se vyjádřil jasně a řekl, že mu už není tak blízká.
- Jo. - Pak vyjmenoval všechny důvody proč.
Vyčítal jí, že se mu omluvila a špatné načasování.
- Nedává to smysl. - Byly to jen nesmysly.
Myslím, že se mu prostě tolik nelíbí.
Mohl jí prostě říct, že se mu víc líbí jiná.
Ale on pořád chodil kolem horké kaše.
Asi z toho měl špatný pocit.
- Taky si myslím. - Po tom všem, co udělal?
Asi mu bylo líto říct jí, že něco cítí k jiné.
Mohl jí říct, že se mu líbí jiná,
ale vyčítal jí, že se na něj naštvala.
- Jo, to bylo trochu… - A řekl, že se neměla omlouvat.
- Ztížil jí situaci. - To mě taky naštvalo.
Všechno jsou to jen výmluvy.
Nejhorší je, že Ha-džong se stále snaží najít příčinu toho všeho.
„Protože jsem se omluvila?“
„Bylo to kvůli špatnému načasování?“
Kvůli tomu pochybuje o sobě samé a to mi rve srdce.
Vždycky je ten zamilovanější tím, kdo je víc zraněný.
- To je pravda. - Víc to bolí.
Dnešní rozhovor změnil hodně.
- To jo. - Opravdu.
Chci se s tebou projít.
- Jo? - Jo.
Já taky.
- Opatrně při sestupu. - Dobře.
- Mám tě držet? - Jo.
Máš tak studenou ruku.
- Já? - Jo.
Mám dost studené ruce, no.
- Poprvé se držíme za ruce. - Fakt?
Protože jsme spolu nikdy nejeli do Ráje.
Představme si, že jdeme teď.
Dobře.
Tohle je náš Ráj.
To jo.
- V pohodě? - Jo.
- Počasí je dnes tak pěkný. - Chceš jít tudy?
Tudy?
- Nebolí tě nohy? - Nebolí.
Budeme se procházet tam a zpátky?
Tam a zpátky?
To je vtipný.
Opravdu mi to vynahradilo všechny těžké chvíle.
Bylo to úžasné.
Kdykoli mluvím s Min-uem, tohle místo se změní z Pekla na Ráj.
Jo, byla jsem šťastná.
Když jsem jel do Ráje s Kju-ri, cítil jsem něco nového
a bylo nám spolu dobře.
Ale nedokázal jsem přijít na to, co si o mně myslí.
Na druhou stranu Si-un byla naprosto upřímná
a řekla mi, co ke mně cítí.
Takže jsem se rozhodl pro Si-un.
Dávají i muži přednost ženám, které se vyjádří,
před ženami, které se chovají nesměle?
Myslím, že to je všechno o načasování.
V určité chvíli by žena měla vyjádřit, jak to cítí.
Ale u Kju-ri to Min-u nejspíš tak necítil.
- Chápu. - Pravděpodobně se cítil zmateně.
To ho nejspíš přivedlo k myšlence, že se k sobě s Kju-ri nehodí,
a proto si vybral Si-un.
- Aha. - Ale co když si to rozmyslí?
- Pokud ho Kju-ri znovu osloví. - Přesně.
A začne s ním flirtovat, může se to změnit.
- Podle mě ho to neovlivní. - Kju-ri zůstává v Pekle.
- Právě. - Takže s ní bude mít šanci mluvit.
- Mohlo by se to změnit. - Je jasný,
že se potkají, pokud se před ní neskryje.
Na to je moc vysoký.
Myslíš, že už ostatní obědvají?
Taky jsem o tom přemýšlela. Doufala jsem, že tam nikdo nebude.
Taky jsem si to říkal.
Prosím.
- Ahoj. - Čauky.
- Zdá se, že máš hodně starostí. - Ale ne.
- Opravdu? - Jo.
- Nevypadá to tak. - Jsem v pohodě.
- Si-un? - Jo?
Vezmi mě dneska do Ráje.
- A jo. Ty jsi třetí nebyla. - Ne, nebyla.
- Dobíráš si mě? - Moc ses snažila.
Dnes je pro mě Ráj tady v Pekle.
Nemůžu ale říct proč.
Zůstaneš tu s mužem, kterého máš ráda?
To ještě uvidíme, jestli nepůjde.
Musím jít do pokoje.
- Jo. - Pro balzám na rty.
To nedělej. Přestaň.
Proč nejsi venku?
- Co? - Mluvila jsem s ním.
S Min-uem? Jaký to bylo?
Fakt mi umí…
- Co? - …rozbušit srdce.
Fakt?
No…
- Máme stejný pocit. - Je nadšená.
Si-un se jí snaží něco naznačit tím, že jí tohle říká.
- Máš pravdu. - Je to chytrý.
- Hje-son si ho nemůže vybrat. - To ne.
- Nemůže. - Po tomhle to neudělá.
No…
- Ty jsi s ním byla až do teď? - Jo.
O čem jste tak dlouho mluvili?
No panečku.
Proč jsem sem přišla? Jo, balzám na rty.
Cítím se tak…
- Jak? - Co?
Jak se cítíš?
Úžasně.
To je super.
O čem jste se bavili?
Třeba proč nám tak trvalo se poznat.
A…
To řekl Min-u?
My oba.
Taky říkal, že jsem mu chyběla.
No teda.
Takže budu určitě v pohodě, i když si ho dnes někdo vybere.
Dal ti takovou jistotu, jo?
Srdce mi celou dobu bušilo jak pominuté.
Panečku. To je super.
To je tak velký.
Po tomhle…
Doufám, že po tomhle Si-un řekne i Ha-džong,
že se jí rozbušilo srdce jako pominuté.
- A doufám, že to řekne i Min-dži. - Já taky.
S kým to Hje-son mluví?
Nejspíš je sama v ubikaci.
Měl by sis s ní promluvit.
Je u sebe?
Hje-son vypadá…
- Asi se stále rozhoduje. - Asi jo.
Běž za ní. Máš na sobě stejnou barvu.
- Ladí vám k sobě oblečení. - Vypadáš šťastně.
Nevypadám.
- Podívejte na ten úsměv. - Je tam sama?
Je ti špatně?
Ne.
Proč jsi tady?
Jen tak.
Vypadáš, že máš dobrou náladu.
- Co tím myslíš? - Vypadáš šťastně.
- Myslel jsem, že s někým mluvíš. - To ne.
Proč jsi tady?
Já jen…
- Co to je? - Jsem vyčerpaná.
- Co je to za králíka? Je roztomilý. - Že?
- Koho je? - Si-un.
Dnes tu bude spát sama,
takže bude spát vedle králíka.
Máš hezkou barvu trička.
Vypadá hezky, že?
Máme na sobě stejnou barvu.
Ty máš hodně zelenýho oblečení.
Prostě jsem něco popadl.
Tak sis to oblíkl?
- Ta barva je hezká. - Proto ho mám.
Rozhodla ses už pro někoho?
- Vůbec. - Ještě ne?
Ne, mám pocit, že já vše rozhodnu.
Povídala sis s někým?
Nepřišlo mi, že s někým potřebuju mluvit.
Takže jsi byla celou dobu tady?
- Mluvila jsem s Won-ikem. - Won-ikem?
Jo.
Chceš jet do Ráje?
Momentálně je mým domovem Ráj.
Vždycky tam jím to samý
a spím na stejným místě.
Přišlo mi, že to tak máš, takže to začalo být trochu otravný.
Fakt.
Min-dži mi řekla, že se moc bavila, když tam byla s tebou.
Navíc je to tvůj typ.
Líbí se ti ženy, který tě osloví jako první a udělají první krok.
Tak jsem si říkala…
Co se děje?
Copak tu nebydlím já?
- Proč se lekla? Kdo to byl? - Min-dži.
- Taky tu spí? - Jo, to je její postel.
Tady spí?
Aha.
To jsem si myslela.
Vlastně jsem se tě chtěl na něco zeptat.
- Zeptám se tě na to a půjdu. - Jo.
Jde o to, jak sis vybrala Won-ika.
Kdybys mohla vrátit čas, vybrala by sis ho znovu?
Jeho otázky mě začínají unavovat.
- Jo, je to vyčerpávající. - Hodně.
Pořád potřebuje ujišťovat.
- Jo, pořád. - Jo.
…vybrala by sis znovu Won-ika?
Myslím, že jo.
- Won-ika? - Jo.
Je to… Ale proč?
Jen tak.
Ježkovy voči.
Proč to Kwan-hui pořád dělá?
Nepotřebuje to.
- Jemu se už daří docela dobře. - Přesně tak.
Já to prostě nechápu.
Prostě nechápu jeho chování.
Přijde mi, že jediné, co teď dělá, je, že nechává Hje-son,
aby si myslela, že je ještě šance, že to mezi nima vyjde.
Ale vzpomeňte si, co řekl Min-dži.
Takže nechápu, proč jí dává naději,
- když by se jí měl vyhýbat. - To jo.
- Nechává si otevřené možnosti. - Přesně tak.
- Zase? - Jo.
Je poměr 51/49?
Asi jo.
Myslím, že si pro ni nechává otevřený okýnko.
Všichni víme, jak se neustále dožaduje ujištění,
a vypadá to, že to ví i Hje-son.
A myslím, že přemýšlí, jestli na to přistoupit, nebo ne.
Ha-džong dal jasně najevo,
že to s nimi nedopadne.
Ale u Hje-son to vypadá, jako by si chtěl nechat tu možnost otevřenou.
Místo upřímného a otevřeného rozhovoru
stále mlží a ptá se jí na Won-ika.
- Je to strašpytel. - Jo.
- Chová se zbaběle. - Jo no.
Da-hi se obvykle neumí takhle rozčílit.
Ale tentokrát je fakt naštvaná.
- Chtěla by ho sprdnout. - Přesně.
Kwan-hui si to ale zaslouží.
Ale vážně, nemůžu si pomoct, ale musím s vámi souhlasit.
Nikdy nevyjadřuje pocity, ale očekává, že to udělá ten druhý.
Právě, chová se sebestředně.
Popovídali jste si dobře?
Copak?
- Nebylo moc o čem. - Překvapil jsi mě.
Vypadáš sklíčeně.
Po tom rozhovoru s Hje-son se cítím trochu…
To snad není pravda!
- Ježkovy! - Ten to tady pořád víří.
Po rozhovoru s Min-dži
jsem si už asi vybral.
- Koho? - Měls pocit, že mluvíš se ségrou?
- Vybral jsem si Min-dži, ale… - Aha.
- Min-dži? - Jo.
Proto jsem s Hje-son neplánoval mluvit.
Protože jsem si myslel, že si mě nevybere.
Ale měl jsem o ni strach, a tak jsem za ní šel.
A jakmile jsme si začali povídat…
Hje-son byla první, s kým jsem jel do Ráje.
- Vzpomněl jsem si na náš společný čas. - To je dost důležitý.
A pořád vzpomínám na to, jak jsme se potkali na pláži.
Byla ke mně hodně ohleduplná.
Tak to jo.
- Znovu se mi to všechno vybavilo. - Aha.
Takže…
Mi to připadalo divný.
Jasný.
Min-dži mi během naší schůzky dala vzkaz,
na kterém stálo: „Pro mě tu jiný není.“
To, že se rozhodla udělat další krok vpřed,
je jedním z mnoha důvodů, proč se stále přikláním k ní.
Je mi už jedno, kdo mě znovu osloví.
Jen nechci, aby se moje city k Min-dži změnily.
Ale jestli půjdu do Ráje s Hje-son, vím jistě, že se nechám zviklat.
Takže bych tam s Hje-son radši nejel.
Aby se nenechal zviklat?
Ano, ví, že se by se nechal zmást.
- Myslím, že se prostě dobře zná. - Přesně tak.
„Nechal bych se zviklat.“
- To bylo upřímné říct. - Tak proto.
- Lidé se mohou snadno nechat zlákat. - To jo.
Řekněme, že víte, že když půjdete do klubu,
určitě budete trávit čas s jinými ženami,
a proto tam radši nechodíte.
- To je totéž. - To jo.
- Takhle jí chce zůstat věrný. - Jo.
- Všichni jsou tak přitažliví. - Jo.
Nyní sestavíme páry, které poletí na rande do Ráje.
ČCHÖ HJE-SON
JUN HA-DŽONG
ČO MIN-DŽI
Počínaje vítězkou Čchö Hje-son
vyberte prosím osobu, se kterou byste chtěla letět do Ráje.
Chtěla bych letět do Ráje s…
Pokud si Hje-son nevybere Kwan-huie,
myslím, že to udělám já.
JUN HA-DŽONG
Bavilo mě to být v Ráji s Kwan-huim.
Chci si tam vytvořit další vzpomínky.
Doufám, že to půjde podle mých představ.
- Se všemi třemi nás to pojí. - To je pravda.
Musí to být o nervy, když ses ocitl uprostřed.
Chtěla bych letět do Ráje s…
- S kým? - S Kwan-huim?
- Netuším. - Podle mě s ním.
- Myslím, že jo. - Vybere si Kwan-huie.
…I Kwan-huim.
- Hje-son jde s Kwan-huim. - To dává smysl.
Její rozhodnutí bude mít obrovský vliv na výsledek téhle show.
- Tenhle moment? - Jo, všechno změní.
- Nemá jinou možnost než jít do klubu. - Přesně tak.
Co se bude dít?
…I Kwan-huim.
Čchö Hje-son si vybrala I Kwan-huie.
I Kwan-hui, vezměte prosím Čchö Hje-son za ruku
- a vydejte se spolu do Ráje. - Bavte se!
Pochutnejte si na steaku.
Pojďme.
To mě překvapilo.
Je to trochu zvláštní.
Proč?
Je to prostě divný.
Co tím myslíš?
No…
Jedna moje část chtěla, aby sis vybrala mě.
A tak nějak mi připadá, že jsme se k sobě vrátili.
Tak to prostě cítím.
Vyvolává to vzpomínky, jak jsme tam plavali.
Pamatuju si všechno, co jsi mi ten večer ve vířivce řekl.
Co jsem řekl?
Že se tvoje pocity nezmění, ani kdybys tam šel s jinými.
Aha.
To zní, jako bych byl nějaký děvkař.
Na druhém místě je Jun Ha-džong.
Jun Ha-džong, vyberte si prosím osobu, se kterou chcete letět do Ráje.
- Proč jsi nervózní? - Je to napínavý.
Koho si asi vybere?
Chtěla bych letět do Ráje s…
Jun Ha-binem.
Jun Ha-džong si vybrala Jun Ha-bina.
Jun Ha-bine,
vezměte ji prosím za ruku a vydejte se spolu do Ráje.
Ha-bine!
- Uvidíme se pak! - No teda!
Užij si to.
Doufám, že se budeš dobře bavit.
Nemůžu tomu uvěřit.
- Konečně. - Dozvíme se, co dělá.
- Všichni mu tleskají. - A jeho věk.
- Pojďme. - Dobře.
Díky mně pojedeš do Ráje.
Ty bys měl brát mě, ne naopak.
Myslel jsem, že vyhraju.
Měl jsi bojovat zuby nehty, abys vyhrál.
- „Zuby nehty…“ - Měl jsi zrychlit.
Na třetím místě se umístila Čo Min-dži.
Myslím, že si vybere Čin-soka.
- Jsem zvědavý, koho si Min-dži vybere. - Já taky.
Jsem opravdu zvědavý.
Chtěla bych letět do Ráje s…
- Udělá to, o co ji Kwan-hui požádal? - A jo!
- Myslím, že si vybere Čin-soka. - Čin-soka.
Možná si vybere Min-gjua.
- Ano. - Je tu šance.
Chtěla bych letět do Ráje s…
Pak Min-gjuem.
…s Pak Min-gjuem.
Pak Min-gju, vezměte ji prosím za ruku a vydejte se do Ráje.
…s Pak Min-gjuem.
Pak Min-gju, vezměte ji prosím za ruku a vydejte se do Ráje.
Čin-sok se tváří zklamaně.
To je fakt.
Pak Min-gju, vezměte ji prosím za ruku a vydejte se do Ráje.
Měli spolu Min-dži a Min-gju něco?
Netuším.
- Ty jo. Vážně… - Chci si dát něco dobrýho
- a užít si to. - Jasně.
- Víš? - Pořádně se nadlábneme.
To zní skvěle.
Min-dži si nevybrala toho, koho Kwan-hui chtěl.
Vybrala si Min-gjua.
Kwan-hui jí ale dal jasně najevo,
že nechce, aby si vybrala Min-gjua.
Myslím, že její volba způsobí velký problém.
Jo?
Kwan-hui by se cítil jistější, kdyby si Min-dži vybrala Čin-soka,
ale ta si vybrala Min-gjua.
Takže si nejspíš nechá otevřené možnosti a bude si užívat Ráje s Hje-son.
- Podle toho, jak ho znám… - No?
…ho to zarazí, protože ji žádal, aby letěla s Čin-sokem.
Právě.
Rozhodla se ho neposlechnout…
- To jo. - …a vybrala si Min-gjua.
- On si vybere Hje-son… - Její volba by ho mohla urazit.
- Nemusí dělat, co jí řekne. - To jo, ale je to přece Kwan-hui.
- Kwan-hui… - Je prostě takový.
Ježkovy zraky.
Jak by ho mohla taková drobnost zasáhnout?
Nemyslím si, že…
- Jsi si jistý? - Možná jsme na něj příliš přísní.
- Ne, myslím, že to pro něj bude zásadní. - Souhlasím.
- Na její volbě mu bude záležet. - Fakt?
Takže takhle vypadá výhled odsud.
- Ty jo. - Min-dži do něj šťouchla.
- Co… - Šťouchla do něj.
- Ty jo. - Hele! Dívejte se na něj!
To je šílený!
- Min-gju ji uviděl. - Šílený!
Počkat!
Ona pláče?
- To ne. - Ježkovy.
Ignoruje ji.
Co se děje?
První a poslední schůzku v Ráji trávíme spolu.
Není to tak zlý, že?
Myslím, že je.
Proč?
Je mi Min-gjua tak líto.
- Co… - „Utři si slzy.“
- Nabídl jí svou košili. - Ale ne.
Co se to proboha děje?
Vybrala jsem si tě, ale takhle brečím. Promiň.
Min-dži, nemusíš se kvůli tomu cítit špatně.
Košili neřeším, tak si s ní utři slzy, ano?
Kdo by takhle nabízel svou košili?
To je k popukání.
Když už chtěla plakat a mít zlomené srdce,
měla si vybrat Čin-soka, jak chtěl Kwan-hui.
- To jo. - Proč si vybrala Min-gjua,
když je smutná?
- Jak se asi Min-gju cítí? - A brečí tam.
Právě.
- Min-gju jen… - Cítí se…
Ale je tak milý.
Myslím, že Min-gju taky trochu slzí.
Hje-son to neviděla, že ne?
Ne.
Plakala jsem, protože až do včerejška byl Kwan-hui…
Nejen do včerejška.
Do dnešního rána ke mně byl moc milý,
ale když jsem si vybrala Min-gjua, vypadal, že jsem ho zklamala.
Nejspíš proto se ke mně choval tak chladně,
a to mě mrzelo.
Nikdo jiný tam pro mě nebyl.
Udělala jsem to nejlepší rozhodnutí, takže mě bolelo, že mě nepochopil.
Zdá se, že Kwan-huimu na jeho vlastních pocitech moc nezáleží.
- Ovlivňuje ho, jak se chovají ostatní. - Hodně ho to ovlivňuje.
- Přesně. - Takový je.
To je tak vyčerpávající.
Pokud se mu v Ráji s Hje-son bude líbit,
možná se do ní zas zakouká.
Jestli se ale vrátí a hezky si s Min-dži popovídá,
mohou to pouto obnovit.
- Nikdy nevíte. - To nevíte až do konce.
Může ho získat ta poslední, se kterou si promluví.
- Zatím nemůžeme nic předpokládat. - Musíme počkat.
- Ne? - Ne.
- Rozhodnutí ještě nepadlo. - Počkáme.
RÁJ: ČCHÖ HJE-SON A I KWAN-HUI
Tady to vypadá jinak.
Je to jiný pokoj?
Dárek na uvítanou! Na to jsem se těšila.
- Jsem tak šťastná! - Minule to tu nebylo.
Jsou stejný jako naši první noc.
- To jo. - Makronky.
To je korejský meloun a mango? Měla jsem pravdu!
Jako naše první rande.
To mi opravdu chybělo.
Všechno připravili jako na našem prvním rande.
Ty květiny jsou nádherný.
Jsou tu dvě postele. Nebudeš muset spát na gauči.
- Co jste měli minule? - Jednu velkou postel.
- Jednu? - Jo.
- Dnes můžeš spát v ložnici. - Protože jsi vyhrála, udělám, co řekneš.
Budu spát, kdekoli mi řekneš.
Když ti to řeknu, budeš spát na podlaze?
No jasně.
Pojďme si umýt ruce a sníst jídlo na uvítanou.
To zní skvěle.
Tak jo!
Myslím, že jsem tu byl dnes ráno.
Možná jsem tu byl i včera večer.
Máš štěstí.
- Jsi ve stejný místnosti… - Právě.
- …s různými ženami. - Stejná místnost, ale jiný ženy.
Jak je to dlouho?
Myslím, že je to asi týden, co jsme tu spolu byli naposledy.
Máš pravdu, pane jo!
- Šest dní a jsme zas tady. - Já vím.
Zní to jako krátký čas, ale stalo se toho tolik.
To jo.
Když jsme vešli do místnosti,
uviděli jsme stejné občerstvení jako na našem prvním rande.
Vyvolalo to ve mně spoustu vzpomínek
a cítil jsem se výjimečně.
Byla první osobou, se kterou jsem jel do Ráje,
a taky tou poslední.
To pro mě mělo velký význam.
Od začátku jsem z ní měl dobrý dojem.
Asi proto jsem se tak cítil.
Může si myslet, že je to osud a že jsou si souzeni.
Možná se mýlím.
Jak ho mám podpořit?
Kwan-huie.
„Jak ho mám podpořit?“
No teda!
To vypadá tak dobře!
Vypadá to báječně. To je síla.
Počkat. Co mám první ochutnat?
- Tohle. - Tohle?
Taková dobrota.
- Fakt? - Jo.
Je to fakt dobrý.
Dlouho jsme spolu nemluvili, nejsem zvyklý na tvou energičnost.
Nemusíš se jí přizpůsobovat.
Nechtěla jsi sem znovu přijet radši s Won-ikem?
S Won-ikem mluvíme o spoustě věcí,
ale já si nikdy nic nepamatuju.
Začínáš se usmívat.
Won-ik je skvělý. Je zajímavý a ráda si s ním povídám.
Je milý, laskavý a celkově skvělý člověk.
Ale myslím, že když jsem s ním, nejsem sama sebou.
Jednou jsem s tebou mluvila, hned po Won-ikovi.
Tehdy mi došlo, že když jsem s tebou, můžu být sama sebou.
Bez přetvařování.
Líbí se mi, že můžu být sama sebou.
Když jsem s tebou mluvila na gauči, už jsem byla rozhodnutá.
Nezáleželo mi na tom, s kým jsi letěl do Ráje.
Vybrala jsem si tebe.
Takže…
Kdybych dnes šel do Ráje s Ha-džong nebo Min-dži,
- změnila… - Nezměnila bych svoje rozhodnutí.
Ne?
Ne.
Abych byl zcela upřímný,
- doufal jsem, že si mě nevybereš. - Proč?
No…
Nechtěl jsem to komplikovat.
- Co? - Jako…
Po cestě do Ráje s Won-ikem ses mi začala vyhýbat.
Tak mi přišlo, že jsme se odcizili.
- Aha. - Tehdy ke mně přišla Min-dži
a chtěla se mnou mluvit.
I když jsem neudělal první krok,
stejně mě oslovila jako první.
A má zvědavost tehdy přerostla ve vážný zájem o ni.
- Asi to chápu. - Takže jsem
- na tebe přestal myslet. - Aha.
Navíc si všichni mysleli, že ses zaměřila na Won-ika.
Působilo to tak.
Tak jsem se dovtípil, že jsi mi lhala, aby mě to nemrzelo.
- To ale vůbec ne. - Mně to tak připadalo.
Už jsem věděl, jak se budu zítra cítit,
když s tebou pojedu do Ráje, a proto jsem se ti
chtěl vyhnout.
Jen nechápu, proč na tebe pořád myslím.
Fakt nevím.
- Protože jsem roztomilá. - Nestýskalo se mi.
Od tý doby se mi nestýskalo, ale myslel jsem na tebe.
Protože ti připadám nejroztomilejší.
Kdybys jela do Ráje se mnou, a ne s Won-ikem,
rozhodl bych se pro tebe.
Chystal jsem se se rozhodnout, ale na zlomek vteřiny jsem odvrátil zrak.
Jako bych byl na krátký okamžik pryč a věci se prostě vyvinuly jinak.
Tak mi to všechno připadalo.
No, to jsem nedomyslela.
Obvykle nad věcmi příliš nepřemýšlím.
Připadalo mi, že ti to nebude vadit,
když jsem ti řekla, že s tebou nepůjdu.
Čekala jsem, že budeš zklamaný, ale nebudeš to řešit.
Z mého pohledu bych se dokázal vyrovnat s tím, že sis vybrala Won-ika.
- Ale… - Začali o tom mluvit ostatní?
Všichni o tobě mluvili, ale nikdo nezmínil mě.
Já o tom s nikým nemluvila.
Když o tobě mluvili, mě nezmínili.
Všichni říkali, že ses rozhodla pro Won-ika, a tehdy mě oslovila Min-dži.
Zklamala jsi mě, že jsi to nechala dojít tak daleko.
Takže jsi na mě strašně naštvaný.
Nejsem.
Každopádně jsem šel do Ráje s Min-dži.
Říkám ti to všechno, abys mě pochopila.
- Chceš, abych byla ve střehu, že? - Vůbec jsem ti to
nechtěl říkat, ale nemám na výběr, když jsme tady.
Asi jsem ti neřekla jednu věc.
- No… - Ještě něco dalšího?
Co je to tentokrát?
Víš, že jsem dost společenská.
Ráda se vyjadřuju a snadno s ostatními navazuju kontakt.
Ale když potřebuju vyjádřit, co cítím,
mám tendenci se tomu vyhýbat.
Ani po závodě, když jsi stál vedle mě, jsem nevěděla,
co mám dělat, a tak jsem se ti jen dívala na kalhoty.
Nemohla jsem se ti podívat do očí.
Pořád říkáš, že jsem se ti vyhýbala, ale…
- Proč ses mi vyhýbala? - Jestli mám být upřímná,
nevím proč, ale styděla jsem se.
Nebylo pro mě snadný se ti podívat do očí.
Když ses vrátila, mohla jsi mi říct, jak ses měla.
Mohla jsi mě pozdravit, ale vyhnula ses mi.
Co jsem si měl myslet?
Já chtěla, abys přišel.
Měl jsem přijít já, když ses mi vyhýbala?
Jo.
Když jsem byla na rande s ostatními kluky,
asi jsem doufala, že přijdeš a promluvíš si se mnou.
Myslím, že jsi to věděl, protože jsi za mnou chodil.
To máš pravdu.
Uvízla ti někdy v krku rybí kost?
Jsi jako rybí kost, který se nemůžu zbavit.
Je velká škoda,
že se celá situace vyvinula tak, jak se vyvinula.
Víš, jaká jsem?
Možná to bude znít divně, protože jsi starší,
ale když s někým chodím
nebo když mě nějaká osoba přitahuje nebo zajímá,
snažím se o ni starat.
A podle mě se starám i o tebe.
Ty mě vždy dokážeš…
něčím dostat.
Proto je pro mě opravdu těžké
tě od sebe odstrčit.
Takže tohle je…
Nemám už ponětí, co mám dělat.
Teď je všechno na tobě.
Zdá se, že Kwan-hui vůbec neví, jak se právě cítí.
- Má rád Hje-son i Min-dži. - Obě se mu líbí.
Myslím, že je to takhle.
Kwan-hui si Hje-son od začátku oblíbil,
ale Ha-džong a Min-dži ho oslovily.
A to mu nebylo zrovna proti srsti.
Proto je neodmítl,
ale v hloubi duše něco cítil k Hje-son.
Jak Hje-son řekla, teď to záleží na něm.
Hje-son mu dávala najevo, že je pro ni
od začátku jednička.
Proč Kwan-hui všechny ty ženy přitahuje?
Umí je zaujmout.
- Asi jo, no. - Je vtipný.
- Je s ním sranda.
Je jediný, kdo se nesnaží chovat se drsňácky.
Měli bychom ho ocenit a přestat mu nadávat.
- To jo. - Já ho oceňuju.
Neměli bychom k němu být tak kritičtí.
- Začíná si získávat můj respekt. - Jo.
Nikdy by tě nenapadlo, že se mnou budeš v Ráji, že?
Musel jsi být překvapený.
Proč? Jen jsem…
Najednou jsem se rozplakala.
Viděl jsem, jak na něj ťukáš.
Nechápu, jak mohl být tak krutý.
Zarazilo mě to.
- Že? - Jo. Choval se hrozně chladně.
Dnes ráno jsem měla něco na kalhotách.
Make-up, že?
Kwan-hui si toho všiml jako první.
Řekl mi, abych si vzala jeho šortky,
zatímco zkusí tu skvrnu odstranit, ale nešlo to.
Cože? To se mu vůbec nepodobá.
- Že? Proto… - To bylo opravdu nečekané.
Moc se mi to líbilo.
Chápeš to, že?
Jo, to od něj bylo fakt hezký.
Chápu, proč ses do něj zamilovala.
Nejspíš to udělal, protože se mu líbím.
Oba jste do sebe zakoukaní.
Tak to jo.
Moc mě to dojalo.
Chápu, proč ses tak ve vrtulníku chovala.
Nejspíš se právě skvěle baví.
Co budu dělat zítra? Nechci letět vrtulníkem.
Radši bych zpátky doplavala.
Neboj.
- Neboj. - Jak? Hrozně se bojím.
Zítra musím vypadat hezky. Měla bych přestat jíst.
- Po tomhle. - Musí se ti fakt dost líbit.
Určitě se ti moc líbí.
Připadalo ti, že se k tobě chová příliš chladně?
Dnes ráno takový nebyl, takže jsem se cítila ještě hůř.
Tomu rozumím.
- Neměla bys plakat. - Nebudu.
- Není k tomu důvod. - Není.
Prostě mu zítra řekni, jak se cítíš, a vyjasníte si to.
A já mu řeknu, jak moc se ti líbí.
- To bych ráda. - Že?
- A moc. - Určitě to rád uslyší.
Hlavně neplač.
Počkej, zajdu ti pro kapesníky.
Tady máš.
- Děkuju. - Nemáš zač.
- Vezmi si jich víc. - Dobře.
Fajn.
- Nebreč už. - Nebudu.
Řeknu mu, jak se cítíš, takže se tím moc netrap.
Kdyby Kwan-hui nebyl naštvaný, když jsme se loučili,
cítila bych se jistější.
Ale když odešel, byl na mě naštvaný,
takže mě to pořád trápilo.
Ale nemohla jsem nic dělat, a tak jsem se rozhodla,
že mu druhý den řeknu, co cítím.
Abychom to nedorozumění vyřešili.
RÁJ: ČCHÖ HJE-SON A I KWAN-HUI
Krásně to voní.
Je malá, můžu tam jít sám?
- Mám tu jen stát? - Jo.
- Ale ne! Vířivka. - Říkal, že nepůjde.
Koupel je nebezpečná.
Kwan-huie to vůbec neznepokojuje.
Řekla mu, aby nechodil do vířivky.
Jdi první.
- Je to horký? - Teplý.
Je to trochu horký.
Je čím dál teplejší.
To je hrozně malá vana.
To ne! A už je vevnitř!
Ani nezaváhal.
Jednou jsem mrkla a už tam byl.
Ty jo, voda je pěkně horká.
Zahal mě okvětními lístky. Stydím se.
Zahal mě lístky.
Jsou ty lístky pravý?
- Vypadají tak. - To je super.
Vypadají jako chlupy na hrudi.
Já vím. To neva.
Prostě mě jimi zahal.
To je příjemný.
Podívejte na něj.
Co to dělá?
Proč máš…
Jsi na tuhle vanu moc velký.
Nikdy jsem neviděla tak dlouhý holeně.
- Moje holeně? - Jo, odsud sem.
To je pro většinu lidí celá noha.
Jsou fakt dlouhý.
To je příjemný.
Vypadáš srandovně.
- Máš tam horko? - Co?
- Máš tam horkou vodu? - Ne. Chceš jít sem?
Ne, jen jsem se bál, že je horká.
Ne, jsem v poho.
Je to trochu zvláštní pocit, strávit spolu poslední rande v Ráji.
Bylo to zvláštní. Když jsme vešli,
bylo tam stejný občerstvení jako s tebou minule.
Připomínalo mi to naše první rande. Bylo to zvláštní.
Byls včera ve stejným pokoji.
To je sice pravda,
ale když jsem viděl to občerstvení z minula…
- Vyvolalo to vzpomínky? - Jo, bylo to jiný.
Zítra si musím promluvit s Min-dži.
Co když si s ní zítra promluvíš
a řekne ti něco, z čeho se ti rozbuší srdce?
Co když ti řekne, že se jí v Ráji líbilo jen s tebou?
Co bys jí odpověděl, kdyby ti řekla, že tě má nejradši?
- Zeptal bych se, jestli to je pravda. - A co
kdyby se říkalo, že ty, já a Min-dži jsme v milostném trojúhelníku?
A ptali by se tě, koho si vybereš?
To bych se nejdřív zeptal Min-dži.
Zeptal bych se jí, jestli by si mě vybrala, kdyby vyhrála první místo.
A kdyby řekla, že jo?
- Že jo? - Jo.
Ten úsměv!
- Kdyby řekla, že jo? - Jo.
Řekl jsem ti, že vím, jak se budu cítit, až tu budu s tebou.
Tak mám pocit…
Myslím, že už jsem se rozhodl.
Už mě unavuje.
Už mě nezajímá.
Mluví dost nejasně. Často používá slova jako „myslím“.
Na hrudi má okvětní lístky.
Nechává si asi otevřená vrátka.
Myslím, že jsem se už rozhodl. Fakt.
Asi už vím.
Kdo ví? Třeba mi řeknou:
„Čchö Hje-son, nesmíte opustit Peklo, protože vás nikdo nevybral.
„Zůstaňte prosím v Pekle.“ Zůstanu tam trčet a budu rozdělávat ohně.
Řekněme, že se to stalo.
Půjdeš se mnou ještě na jídlo, když tě o to po natáčení požádám?
Zablokuju tě.
- Fakt? - Jo.
Mám tričko z růží.
Měl bych tím pokrýt tebe.
- Podívej na ty lístky. - Na to se moc stydím.
Máš ráda parní lázeň?
Nebyla by to moje první volba.
Tak to jo.
- Když se denně koupeš v parní lázni… - No?
…prý den ode dne mládneš.
- Fakt? - Jo.
To je jeho kouzlo.
Jo, je vtipný.
Je vtipný.
- Pojďme za chvilku. - Dobře.
Mám pro tebe ledovou pochoutku.
To je paráda. Kolik je tu manga?
Asi dvě.
Ty jo, tohle vypadá taky skvěle.
Zkus tohle mango.
- Je strašně dobrý. - No teda.
Je moc dobrý.
Jsem teď tak šťastná.
Ostatní jsou trochu smutní, jak ten čas letí.
To jo.
Nakonec je ale nejdůležitější výsledek.
- Aby to byla dobrá vzpomínka? - Myslím, že na tom záleží.
Kdyby si například ta, která se mi líbí, nakonec nevybrala mě,
byl bych strašně zklamaný.
Já nic neočekávám.
Z výsledku moc strach nemám.
Pokud si mě nevybere, odjedu na opuštěný ostrov sama.
Nebude mi vadit, že si nenajdu pár.
Nechci si někoho vybrat jen proto, že si i on vybere mě.
Chci následovat svoje srdce nehledě na to, koho si vybere ten druhý.
Kdybys měla zítra jít na rande, koho si myslíš, že by sis vybrala?
„Myslíš.“
- „Kdyby.“ - „Kdyby.“
Je pan Kdyby.
- Pan Kdyby. - Jo.
Kdybys měla zítra jít na rande, koho si myslíš, že by sis vybrala?
Myslím, že nikoho.
Takže jsem jediný, o koho máš zájem?
- Jo. - Jaký máš ohledně toho pocity?
Nemám zájem o jinýho.
Nechci poznávat nikoho jinýho. Už jsem ti to řekla.
Takže by ses neúčastnila?
Asi ne, no.
Až si promluvíš s Min-dži, přijdu tě vyzpovídat.
- Vyzpovídat? - Jo.
Jako na inspekci?
Vyzpovídám tě. Ale kromě toho…
Asi proto začala od určitého okamžiku vypadat uvolněně.
- To jo. - Jo.
Je to fakt jiný, když tu s tebou jsem znovu.
To jo. Konečně chápu, proč to lidé říkají.
Jsem zvědavý, jak to bude zítra u oběda.
Nevím, proč jsem se o tebe tak bál.
- Co? - Furt jsem na tebe myslel.
Už nepadej, dobře?
Těm dvěma to spolu taky sluší.
- To jo. - Fakt, že jo.
Když jsou Hje-son a Kwan-hui spolu,
nezáleží na tom, jak moc ji škádlí.
Bez ohledu na to, co říká,
je Hje-son schopná vše vstřebat a přijmout ho takovýho, jaký je.
Dokonce mu říká, v čem je dobrý.
- Myslím, že se k sobě hodí. - To jo.
Jak to mám říct? Ona by se o něj dokázala postarat.
Je to dobrý znamení, že se o ni bál.
Jeho gesto mi přišlo dost významný.
Tohle?
Takhle jí poklepal na čelo.
Choval se k ní podle mě jako k dítěti.
Když se muž začne chovat k ženě jako k dítěti,
je do ní nejspíš bezhlavě zamilovaný.
- To jo. - Takže když to udělal,
bylo vidět, že se mu fakt líbí.
Myslím, že má nejradši Hje-son.
- Tak mi teď připadal. - To jo.
Jo.
Fakt budeš spát venku?
Prostě spi v posteli. Máme tu poslední noc.
Chci, aby ses cítila pohodlně.
Mně to vůbec nevadí.
- Ve spánku bych se mohl takhle překulit. - Jen…
- Takhle. - V tom případě
si prostě necháme přistýlku a já tě vzbudím, když budeš moc hlasitý.
Hlasitý?
Jo, pak bych tě vzbudila.
Tak spi tam.
- Když budu hlasitý? - Jo.
- To je ještě horší. - Nechceš, abych tě budila?
Upřímně řečeno…
mně to vůbec nevadí. Je mi fuk, jestli třeba chrápeš.
Jdu pryč kvůli tobě.
Mně to ale nevadí.
- Kdybys chrápal… - Chceš spát společně?
Chceš spát společně?
Přiklonil jsem se k tobě.
Chtěl jsem být s tebou.
V den odjezdu z nás bude pár.
Min-dži je blíž mýmu ideálnímu typu.
Ale k manželství bych si vybral Hje-son.
Měl by sis vybrat Min-dži.
Nechci být s někým, kdo neví, co chce.
V PŘÍŠTÍ EPIZODĚ
Řekla jsem ti, ať nic neděláš.
Proč jsi mě neposlechl?
Jsi trochu jako Kwan-hui, že?
Věřila jsem Min-uovi.
Proč vůbec brečím?
Nyní se pustíme do závěrečného výběru.
- Člověk… - Člověk…
Člověk, se kterým chci opustit Peklo, je…
Překlad titulků: Kyra