PEKLO PRO NEZADANÉ
Myslím,
že se mi líbíš nejvíc.
- Já? - Jo.
To je síla.
Po tu dobu tady…
Jak to jen popsat?
Udělal jsi na mě největší dojem
a vyvolal ve mně spoustu různých emocí.
A myslím, že jsem se na tebe předtím zlobila,
- protože jsem žárlila. - Aha.
Proto asi.
Alespoň částečně.
To, že ses vůbec zajímal o jiný ženy, ve mně vyvolávalo žárlivost.
- Takže… - Jak jsem ti řekl,
že se zajímám o Kju-ri?
Jo. Myslela jsem si, že jsem ti dala jasně najevo,
že se mi líbíš, ale tys chtěl stejně poznat jiný.
Myslím, že jsem se na tebe naštvala ze žárlivosti.
Je úžasná.
- To teda jo. - Fakt.
Díky tomu je tak okouzlující.
Chápu to.
Kdybych tě vůbec nepřitahoval,
netrápilo by tě to, abys byla naštvaná nebo zklamaná.
To jo, no.
Ale já jsem byl na tebe
po návratu z Ráje trochu naštvaný.
- Na mě? - A…
V Ráji jsem se s tebou skvěle bavil, i při snídani.
Ale od tý doby, co jsme se vrátili z Ráje,
se mi zdálo, že se ke mně chováš a mluvíš se mnou
úplně jinak než tam.
Aha.
Připadalo mi to jako…
No, napadlo mě,
jestli jsi v Ráji vůbec byla sama sebou.
Aha.
Ty takováhle ve skutečnosti nejsi, že ne?
- Taková, jaká jsem teď? - Jo.
Ale jsem.
- Taková je. - Jo.
- Jo, je upřímná. - Jo.
- Nikdo není tak upřímný jako ona. - Přesně.
Jsi tu úplně jiná, než když jsi byla se mnou.
V obou případech jsem to byla já.
- Jak jsem jiná? - Myslíš tím,
- že jsi se skupinou lidí jiná? - Se skupinou…
V čem jsem působila jinak?
Řekněme, že se o tebe zajímá někdo jiný, například Ha-bin nebo Won-ik.
Ztěžuješ jim, aby tě oslovili.
- Aha. - Tak mě napadlo,
že si možná stavíš zeď.
- Já? - Tak mi to připadalo.
To byla zvláštní poznámka.
Nechápu, co tím chce říct.
Když mluví s Ha-džong, je vždycky takový.
Vzpomínáte si na jejich soukromý rozhovor v ubikaci?
Ha-džong mu řekla fakta a byla k němu upřímná,
ale on stále směřoval rozhovor podivným směrem.
Je prostě tupej?
Je Kwan-hui tupej?
- Kwan-hui je… - Trochu…
- Nedochází mu to. - Je to divný.
Tak mě napadlo,
že si možná stavíš zeď.
- Já? - Tak mi to připadalo.
Prostě se mi nelíbí.
Je to kvůli tomu, že se ti nelíbí?
Jo.
S tebou taková nejsem, že ne?
No, hádám, že je rozdíl v tom, jak se ke mně chováš.
Přesně tak.
Už tak jsem do tebe byla dost zamilovaná,
takže jsem se nechtěla bavit s nikým jiným.
Dobře, už to chápu.
Tak to jo.
Určitě pro tebe
nebylo snadné mi to všechno říct.
Takže díky za to.
Všichni, se kterými tu mluvím,
mi říkají, že do tebe
vůbec nevidí.
Tak jsem o tom přemýšlel.
Abych byla upřímná, rozhodla jsem se až dnes.
Co tě k tomu vedlo?
Měla jsem pocit, že k sobě nejsem upřímná ohledně svých pocitů
a to mi dávalo zabrat.
Taková prostě nejsem a od té doby, co jsem sem přišla, jsem…
Jen toho nechci později litovat.
Až se rozhodnu,
dám ti vědět.
Pokud se nakonec rozhodnu pro tebe,
řeknu ti to.
A kdyby ne, řeknu ti to taky.
- Tak jo. - Fajn.
Věděl jsem, že Ha-džong nezmění názor.
Byla tak upřímná a přímočará.
Víte co?
Zpočátku jsem o ní smýšlel negativně.
Jsem na sebe naštvaný.
- Taky se jí chci omluvit. - Je tak okouzlující.
- Dlužím jí omluvu. - Je úžasná.
Ale vážně,
naprosto se mu otevřela a řekla mu, co cítí.
Mám pocit, že by to s ním mohlo pohnout.
Podle mě ale,
když se mu svěřila,
vypadal trochu nesvůj, jako by k ní nic necítil.
- Taky jsem si všiml. - Vypadal rozrušeně.
Nejspíš si myslí na Min-dži.
- Asi jo. - Právě.
Doufám, že se s Min-dži dostane do Ráje.
- Aby se o tom přesvědčil? - Jo, aby to mohl vyřešit.
Na koho ses zaměřil?
- Já? - Jo.
Asi to není snadný.
Hje-son je taky moc fajn.
Myslíš?
Je skvělá, ale nedokážu ji rozluštit.
A pak mi navíc Ha-džong řekla, že se jí líbím.
Ha-džong?
To mě taky trápí.
No to chápu.
Takže jsem rozpolcený.
Popovídali jste si dobře?
- My? - Jo.
Řekla jsem mu, že se mi líbí.
Kwan-huiovi?
Jo. Teď, když jsem mu to řekla, se cítím mnohem klidnější.
Takže si nejspíš zbývající čtyři dny pořádně užiju.
Čin-soka prý zmátlo, že jsem nejednala podle svých slov.
- Jo, ale to… - Řekl, že ho to zklamalo.
To je pochopitelný, když se do něj zkusíš vžít.
Ale stejně mě to frustruje.
Mám prý poznat i ostatní.
Dává šanci i tobě.
Ale proč právě teď? Tak pozdě?
- Připadá ti to pozdě? - Jo.
Třeba to ještě stihnete vyřešit. Buď na něj hodná.
Pochybuju, že to chce. Myslím, že to chce zkusit s někým jiným.
Ale vůbec, jsi hrozný pako.
Se z tebe zblázním.
Copak jsem se mu nevyjádřila jasně?
Tím to nekončí.
Místo toho, abys o tom jen mluvila, dávej mu to najevo.
Udělej to tak, aby to pochopil.
Vyčerpává mě to.
Skoro nic jsi neudělala.
- Je to unavující. Taková nejsem. - To pro všechny.
Dokonce jsem mu řekla, že se mi stýskalo.
To ale nestačí.
Jednou jsem řekla Min-gjuovi, že se mi po něm moc stýskalo.
Dobrá poznámka.
Je to jen…
- Je to málo? - Jo.
- Zbývá nám už jen pár dní. - To jo, no.
Pokud to necháš takhle skončit, budeš toho litovat.
Budeš litovat, že jsi neudělala vše pro to, abys ho získala.
To je pravda.
- Dává jí neocenitelnou lekci. - To jo, teda.
RÁJ: ČCHÖ HJE-SON A SON WON-IK
- Je odtud vidět oceán. - Pane jo.
Taková krása.
Nádhera.
Nádherný západ slunce.
To je krása.
Fakt moc hezký.
- Perfektní načasování. - Přišli jsme v ten pravý okamžik.
Vypadá to skvěle.
- Krásně voní. - Dobrou chuť.
Ochutnej.
- Jaký to je? Je to dobrý? - Jo.
- Že je to dobrý? - Jo.
Teď konečně můžeme mluvit o našem věku a povolání.
To jo.
Neříkám, že vypadáš staře, ale nevypadáš úplně mladě.
Hádám tak 26?
- Co? - To je jedno.
Myslím, že je ti tak 25.
- Přesně tak. - Fakt?
- Jo. - Je ti 25?
Jo.
Fakt?
Asi sis myslel, že jsem starší.
Jo… Teda ne.
Takže ti je 25.
Kolik si myslíš, že mi je?
Tak asi jako mně?
- Fakt? - Ročník 1998.
Já zase 1993.
- Aha. - Je mi 30.
- Fakt? - Jo.
To mě překvapuje.
- Fakt? - Nečekala jsem to.
- Nekecej. - Fakt.
- Jo? - Jo.
Na svůj věk jsi hrozně nevinný.
- Narodila ses v roce 98? - Jo.
Vypadáš dospěleji.
- Myslels, že jsem tvůj ročník? - Zas tak ne.
Ale podle tvé sebekázně a způsobu myšlení a mluvení
jsi mi připadala dost vyspělá,
tak jsem tipoval, že ti bude tak před třicítkou.
Aha.
Díky tomu je těžší odhadnout, co děláš.
Pracuju v nemovitostech. Jsem
realitní agent.
Fakt?
- Víš, co to je? - Jo.
- Jsem realitní makléř. - To je super.
Já jsem ještě na vysoké.
- Fakt? - Jo.
Aha.
Fakt?
Zdá se, že máš velkou chuť k jídlu.
Já vím. Zvlášť dnes.
Ale když jsem byla v Ráji, nemohla jsem moc jíst.
Asi se teď cítím klidnější.
- Je to dobře. - To jo.
Když jsi vyhrála ten lístek do Ráje…
Myslel jsem, že si vybereš Kwan-huie, abys s ním mohla trávit víc času.
Kwan-huie?
Já to tak necítím, alespoň prozatím.
Aha.
- Můžeme? - Pojďme.
- Večeře byla příjemná. - To jo.
Rozuměli jste si s Kwan-huiem?
- Mně přišlo, že jo. - Aha.
Ale Kwan-huiovi přišlo, že jsem s ním v Ráji
byla úplně jiná, než jaká jsem teď.
Když jsme spolu byli v Ráji, myslel si, že nejsem jeho typ.
Ale poté, co mě potkal znovu v Pekle, změnil názor.
Takže už vůbec netuším.
Toho dne řekl mnoho věcí, které svědčily o jeho zájmu.
Takže si nejsem jistá, jak to cítí.
Řekla jen, jak se cítí ona.
Nebylo to vůbec o nich dvou.
Won-ik se furt ptal na Kwan-huie.
- Nebyla v tom žádná romantika. - To teda ne.
RÁJ: KIM KJU-RI A ČCHÖ MIN-U
Taková parádní loď.
Že jo?
Nárazníky.
Momentík.
Ta mezera je docela velká.
Pojď.
Hele, to je roztomilý.
Je tu spousta jídla.
- Dáš si sklenku? - Jasně.
- Naliju ti trochu. - Dobře.
- Moje oči… - Pozor.
Dobře.
Nemám v nich nic?
Muselo ti to vadit.
- Mělas tam pramen vlasů. - Vadilo mi to.
Něco mi vadilo.
Vždycky najde něco na tváři partnerky.
Kdykoli je Min-u na rande,
vypadá to jako scéna z romantickýho filmu.
- To je ale krása. - To jo.
Výhled z Pekla je taky moc hezký,
- ale tenhle je jiný. - To jo.
To teda jo.
Po dnech strávených v Pekle jsem v poslední době žil svůj sen.
Včera to musela být zábava.
Zdálo se, že jsi rozzářenější.
Docela mě to povzbudilo.
Upřímně řečeno, nezvykal jsem si tu moc dobře.
Všichni mi říkali,
- že jsem uzavřený a tichý. - Já vím.
Všichni se o tebe začali zajímat.
Já vím.
Kolik ti je?
- Mně? - Jo.
Dvacet tři.
Dvacet…
Je zaskočená.
Je nejmladší.
- Počkej, je ti 23? - Jo.
- Narodil ses v roce 2000? - Jo.
Milénium.
Tak to jo.
Na kolik let vypadám?
Hádám, že kolem 25?
Je mi 27 let.
Fakt?
Jako fakt?
Vypadáš mnohem mladší.
Ale věk je jen číslo, že?
To je pravda.
Je to jen číslo.
Oproti prvnímu dni ale vypadáš klidněji.
- Fakt? - Možná že jsme se sblížili,
ale jsi teď hovornější.
Koktal jsem tehdy nebo co?
Ne přímo koktal, ale…
- Byl jsem nervózní? - Jo.
Začal jsem víc mluvit s lidmi, který jsem chtěl poznat,
takže se teď cítím mnohem líp.
- Pomohlo mi to se přizpůsobit. - Aha.
S kým sis povídal?
Trochu se Si-un.
A včera s Min-dži.
- Aha. - S těmi dvěma.
A s ostatními? Nechtěl jsi?
Ne.
To je všechno.
Určitě jsi zvědavý i na ostatní.
Já?
Už jsem zúžil okruh lidí, který chci líp poznat.
- Není to každý. - Tak koho?
Koho chceš poznat?
- Koho? - Jo.
- Odpověz moudře. - Jo.
Možná bude lepší mlčet.
- A co ty? - Já?
- Jo. - Dobře on. Vyhnul se kulce.
Já chci poznat…
Tebe.
- Mě? - Jo.
Proč bych tě sem jinak vodila?
- Je mu to nepříjemný. - Je v úzkých.
- Je to na něm vidět. - Je nesvůj.
Moc mě zajímáš.
Od chvíle, kdy jsem tě uviděla, jsem něco cítila.
I když o mě pár kluků oklikou
projevilo zájem,
pořád není nikdo, kdo by mě zajímal.
Jinými slovy, nemyslím si, že…
Není nikdo, kdo by mě opravdu…
- Zajímal? - Jo.
Já si tě přece vybral už první den.
To jo.
A znovu jsem si tě vybral ten den, kdy přišel Min-gju.
Jsem jenom člověk, takže když jsem viděl, že s ním odcházíš,
byl jsem samozřejmě zklamaný.
Tak to jo.
A co potom?
Snažil jsem si tebou promluvit, ale…
Snažil? Nekecej.
Teda přemýšlel jsem o tom. Fakt.
Ale kvůli tomu, jaký jsem, jsem se k tomu nemohl dokopat.
Pak jsem si to několikrát špatně načasoval.
Jelikož už víme, jak se Min-u cítí,
připadá mi, že rozhovor nikam nevede.
- Ten výhled je úchvatný. - Že?
Na takovým místě jsem ještě nikdy nebyl.
Chtěl jsi sem jet s někým jiným?
Jsi zklamaný…
- Co? - …že jsem si tě vybrala?
- Zklamaný? - Jo.
Ne, je to skvělý zážitek a hezká vzpomínka.
To není pozitivní odpověď.
Zážitek a vzpomínka?
Vycítila, že něco nehraje.
Kju-ri to došlo rychle.
Byla jsem na tebe opravdu zvědavá.
Pokud si s někým nesednu a nezajímá mě,
nemám zájem s ním nic dělat.
Nechci být jen tak s někým, takže už…
Kluků je šest, že?
Ostatní už jsou…
mimo můj seznam.
Tak to je.
Min-u a Si-un se stále míjejí,
i když chtějí být spolu.
Takže se vlastně nic neděje.
Něco tam je, ale…
- Nic není jisté. - Ano, přesně tak.
Ale Kju-ri se vyjádřila jasně.
Možná se mu Si-un líbí víc,
ale myslím, že se stále zajímá o Kju-ri.
Ale je vidět, že se Kju-ri Min-u líbí víc,
než Min-gju na jejich rande.
- Taky vede konverzaci. - Ano.
- Nejspíš jí připadá roztomilý jako štěně. - To jo.
RÁJ: JU SI-UN A PAK MIN-GJU
Je to tvrdý.
Je to tvrdý. Život může být tak těžký.
Jak se asi mají?
Co myslíš, že Min-u a Kju-ri dělají?
Jsou třeba ve vířivce?
- Vířivka… - Zajímalo by mě, co dělají.
Kdyby se při zpáteční cestě vrtulníkem chovali jinak,
rozladilo by mě to.
To je asi tak všechno.
Nebylo to tak zlé,
ale čím víc s tebou mluvím,
tím víc mám pocit, že jsem do něj jednostranně zamilovaná.
- Ty? - Jo.
Upřímně řečeno, takhle vážný to ještě nedávno nebylo.
Ráj je skvělý, ale čas tu letí moc rychle.
Asi jsem se vážně zamilovala a chybí mi.
Asi jsem to na tebe přenesl.
Jo, no. Ale měl by si popovídat s ostatními,
- aby ničeho nelitoval. - To jo.
Možná si díky tomu uvědomí, že mě má ještě radši.
Čas strávený s ní mu pomůže se rozhodnout.
- Jsi si jistá? - Ano.
- Že jsi přitažlivější? - Určitě.
Myslím, že jsem na tom líp.
Aspoň podle mě.
Jdeš spát?
Měla bych.
Bylo to dneska lepší než včera?
To jo, ale už jsme spolu strávili noc o samotě v Pekle.
To jo.
Takže jsem se s tebou přirozeně cítil klidněji.
Já na tebe měla
spoustu otázek.
A dnešní rande mi je všechny pomohlo zodpovědět.
- Fakt? - Jo.
Vnímáš to stejně?
Jo, na jachtě jsme si hodně povídali.
Je hezké mít možnost si s tebou takhle povídat.
To jo.
Cítím se teď s tebou líp.
Takže tě ani nenapadlo se mnou mluvit?
- No… - Co kdybych tě sem nepřivedla?
Upřímně řečeno, i ty jsi toho měla hodně.
Tak to je.
Copak?
Jsi roztomilej.
Jéje.
Dobrou.
Dobrou!
6. DEN
Podívej se na ty vlny.
Uběhneme to šestkrát odsud až tam?
- Poběžíme? - Jo.
- Tak jo. - Pojď.
K snídani si dám tři rohlíky.
A hodně mlíka kvůli bílkovinám.
- Namočíme je do mlíka. - Dobře.
Fajn trénink. Dali jsme do toho všechno.
To teda.
Čas na jídlo.
- Umyjeme jablka? - Dobře.
- Dobrý ráno. - Ahoj.
Vymezuje hranice? Slyšeli jste ten tón?
- Min-jong půjde za ním. - Jo.
- Ahoj. - Je to můj první budík… Teda…
- Je to moje první snídaně v Pekle. - Fakt?
Fakt? Já ho slyšela.
- Jablka? - Jo.
Ahoj, nováčku.
Pořádně nevidím.
Víš proč? Ztratila jsem kontaktní čočku. Spadla do umyvadla.
Takže teď mám jen jednu.
- Viděli jste, jak mrkla? - Jo.
Je to její specialita.
- Opravdu? - Ona fakt ví, co dělá.
- Je dobrá. - To jo.
- Je to odbornice. - To teda jo.
To jí šlo hladce.
Není snadné to zvládnout tak hladce.
Ztratila jsem kontaktní čočku. Spadla do umyvadla.
Takže teď mám jen jednu.
Ale ne.
- Čin-sokovi se zas začala líbit. - To teda.
Panečku.
- Taky si dám vodu. Dobrý ráno. - Ahoj.
Mrkla na Čin-soka a sedla si vedle Kwan-huie.
Něco tu je.
Co?
Říkala jsem, že nevidím.
- Já… - To je super.
- Ha-džong? - No?
- Je ti dobře? - Jo.
- Fakt? - Asi vypadám, že ne.
Všichni se na to ptají.
Jen působíš klidně.
Klidně?
Omlouvám se, ale obvykle jsem taková.
Tak to jo.
- No tak. - Nevědí, jak se cítí.
Slunce je tak silný.
- To jo. - Proto se to jmenuje Peklo.
- Můžeš se mě držet. - Dobře. Děkuju.
Je horko.
- Není tu nikdo? - Odpočiň si v ubikaci.
- Uvidíme se pak. - Tak jo.
Pa.
Všichni vypadají…
- Ahoj. - Tak co, jak to šlo?
- Jaký to bylo? - Povídej.
Umírám zvědavostí.
Vypadáš krásně jako vždycky.
Co jste dělali?
Co se tu stalo? Bavili jste se?
- My? - Hned jsme šli spát.
- Fakt? - Dost brzo.
Nic moc jsme nedělali.
- Včera jsme byli na jachtě. - Opravdu?
- Muselo to být hezký. - To je super.
Sledovali jsme západ slunce.
Jo?
- Byl nádherný. - To zní báječně.
To teda.
Tak co, změnila jsi názor?
Nebo ne?
Bylo to lepší, než jsem čekala.
Jo.
Nejdřív jsem si myslela, že…
Že bude moc tichý?
Proto jsem poprvé zvolila Min-gjua.
Myslela jsem, že s ním bude větší zábava.
Ale teď, když jsme si na sebe zvykli
a už jsme spolu strávili nějaký čas,
se ukázalo, že je to lepší, než jsem čekala.
Je zábavnější tam jít s někým, koho už trochu znáš.
To teda jo.
Bylo to vážně skvělý.
Jaká byla Kju-ri? Co k ní cítíš teď?
Objevil jsem v ní novou stránku, takže se to zkomplikovalo.
Viděl jsem, jak je ve skutečnosti veselá a temperamentní.
Fakt?
Takže jsem si to s ní
- dost užil. - Fakt?
Líbila se ti předtím?
Jo, na začátku jo.
Byla to ona, koho jsem vybral pro hlasování o prvním dojmu.
Ale potom jsem viděl,
jak je populární,
a já jen obtížně navazuju konverzaci.
Pak si mě najednou vybrala,
takže jsem měl možnost si s ní dlouho povídat.
Kdo se ti donedávna líbil nejvíc?
Chtěl jsem poznat Si-un.
- Si-un? - Jo, abych byl upřímný.
Tehdy, když jsme si povídali…
Řekla mi otevřeně, jak se cítí.
Převzala iniciativu,
takže jsem měl pocit, že jsme si padli do oka.
To proto.
Jak to šlo?
- Co jste dělali? - Tady?
- Včera… - Jaký to tu bylo?
- No… - Byla to zábava?
No, z hlediska kluků…
Čin-sok byl trochu…
- Čin-sok? - Byl…
Když jsme jedli, všimla jsem si, že…
Že jsou si s Min-jong opravdu blízcí?
Zdá se, že je všichni považují za pár.
- Nenech se tím rozhodit. - Já vím.
Ano, dneska si s ním ještě promluvím,
a když se mi bude líbit ze všech kluků nejvíc,
tak bude můj.
- Získáš si ho. - Jo, získej si ho.
Jo.
I s Kwan-huiem jsem si to užila.
Co se jeho týče…
Myslela jsem, že se mnou jedná stroze, protože ho nezajímám.
- Jak to jenom říct? - Takový on je.
Tak jsem si myslela, že už se pro někoho rozhodl.
Měla jsem pocit, že si myslí,
že se mu pletu do cesty, když už někoho má.
Ale ukázalo se, že takový prostě je.
Nezdálo se, že by si už někoho vyhlídl.
Chová se ke mně jinak než k ostatním,
takže jsem z toho zmatená.
To jo.
Vůbec mě neškádlí jako ty ostatní.
To mě trochu mate.
Bavila se Hje-son s Won-ikem, co myslíte?
Nejspíš jo.
Hje-son se Won-ik moc líbí.
- Co? - Co?
Působí to na vás tak?
Určitě se jí Won-ik líbí.
- Fakt? - Pořád se na něj soustředí.
Je vidět, že se jí opravdu líbí.
- Fakt že jo. - Zjevně.
Co?
- Co? - Fakt?
Jsou úplně mimo mísu.
Proč si to myslí?
Řekněme, že ty jsi Won-ik a já Hje-son.
Když jsme jedli…
- Co? - A když něco krájel…
Umíš ji dobře napodobit.
Jsi dobrej.
- Vypadáš jako ona. - Furt tohle dělá.
Záměrně jsem z ní tedy nespouštěl oči.
Taky si myslíš, že se Hje-son…
Jo, všiml jsem si toho při zpáteční cestě vrtulníkem.
- Určitě. - Čeho sis všiml?
Jak to jen říct?
Způsob, jakým se na něj dívala, a to, jak působila.
Neverbální signály a řeč těla.
Je to jen pocit.
Přestaňte říkat věci, kterými si nejste jisti.
- Jakej pocit? - Takoví muži jsou.
- Jsem tak vystresovanej. - Jako…
Bylo to dost vidět.
To je tak otravný.
Muži asi opravdu nechápou ženy.
Asi ne, no.
Proč si to myslí?
To bylo tak nečekaný.
- Jsem v šoku. - Kde to sebrali?
Odtud vidíme všechno.
- To jo. - Ale kdybychom byli tam…
- To je fakt. - Ale i kdyby…
Podle mě s tím Min-gju jen souhlasil.
To Ha-bin se zmýlil.
Je úplně mimo mísu.
Svým způsobem šíří falešný zprávy.
Jako fakt.
Problém je v tom, že Kwan-huie dost rozhodil.
- To jo. - To je fakt.
- Je to horší. - Co teď?
Kwan-huiovy pocity se zřejmě mění každej den.
- Znovu se nechá zviklat. - Bylo vidět, že přemýšlí.
Co to je?
Dnes si zahrají hru o rande v Ráji muži.
No tak.
Jděte prosím na ostrov na druhé straně.
Na ostrov na druhý straně?
- Co asi budeme dělat? - Netuším.
Co nás asi nechají dělat?
- Fakt nevím. - Že?
Ten kopec je vážně…
Co jsem vám říkal? Tenhle ostrov je mnohem horší.
- Je to daleko, hele. - Pravý peklo.
- To pravý peklo. - Bylo to tady?
Je tu až moc kopců
a všechny cesty jsou prašné a štěrkové.
Jdeme na túru.
- Co je to? - Vlajky.
- Jo.
Co to asi bude za hru?
Závod.
- Závod? - Ty jo.
Myslím, že je to závod odtamtud až sem.
Měl jsem vynechat ten ranní běh.
Šílený.
Nezadaní.
Dnes se muži utkají ve hře o rande v Ráji.
Tři nejlepší soutěžící v pořadí
si budou moci vybrat ženy, se kterými by chtěli jít na rande do Ráje.
Jsem nervózní.
- Asi prohraju. - Zde jsou pravidla dnešní hry.
Na vrcholu tohoto kopce jsou tři vlajky.
Po zaznění signálu muži
co nejrychleji vyběhnou ze startovní čáry směrem k vlajkám.
- Ty jo. - Mají závodit?
Takže závod.
Jak daleko to asi je?
- Ty jo. - Dálka.
- Fakt daleko. - Skoro jako maraton.
- Je to maraton. - Fakt.
Fakt že jo.
První tři muži, kteří se zmocní vlajek,
se stanou třemi vítězi v pořadí, v jakém doběhli.
Jedná se o souboj mezi Min-gjuem a Kwan-huiem.
Basketbalista versus pobřežní stráž.
- No jo. - Ale možná
je Ha-bin profesionální běžec.
- Co? - Jako práce.
- Jako práce? - Sportovec?
V lehké atletice.
- To zatím nebylo odhaleno. - Přesně.
Třeba fakt je profesionální běžec.
Poběží najednou?
To je šílený.
Čin-sok říkal, že mu běhání nejde.
Vypadá jako typ, který je lepší v posilování.
Myslím, že Min-u…
- Taky myslím. - Min-u a Ha-bin.
Kwan-hui vypadá jako sportovec.
To je fakt.
Muži, prosím, přejděte ke startu.
- Jejda. - Pojďme.
- Hodně štěstí. - Díky.
Neubližte si.
Jde o obyčejný závod,
- ale je v sázce jejich hrdost, že? - To jo.
Navíc je těžký běžet do kopce.
Podívejme se, jak budou kluci vypadat v cíli.
Je to důležitý.
- Nemůžou dát znát únavu. - Přesně tak.
Musí dělat, že jsou v pohodě.
Po zaznění signálu se rozběhněte.
Připravit.
- Je těžké běžet tak daleko. - Je to dálka.
- To ty víš. - Jo.
- Naše zápasy byly vlastně brnkačka. - To jo.
Připravit.
Ti tři jsou hned vepředu.
- Už běží. - Ty jo!
- Fakt? - Panečku.
- Ty jo. - Jsem nervózní.
- Já taky. - Nemůžu se na to dívat.
- Je fakt rychlý. - Kwan-hui.
Nepřekvapuje mě.
Je rychlý.
- Ha-bin je druhý. - Ha-bin?
- Říkal jsem, že je to sportovec. - Druhý?
Vsadím se, že dělá atletiku.
To nedám.
Bolí mě kolena.
Čin-sok.
- Správně. - To nevadí.
To je v pořádku.
- Nech si energii na dvoření se ženám. - Jo.
- Ohlídl se! - Hej!
- Dobře! - Jak je sebevědomý!
Ha-binovi se podlamují nohy.
Ach jo, Ha-bine!
- Bojují o třetí místo. - Won-ik a Ha-bin.
Do toho, Ha-bine!
- Ty tam musíš taky! - Jo!
Už jsou skoro tady.
Vidíte je?
- Kdo vyhraje? - Nemůžu se na to dívat.
Už jsou tady?
- Slyším je. - Teď je slyším.
Vidím oranžové šortky!
Spletla jsem se.
To je asi Kwan-hui.
Kwan-hui!
To je skvělé.
- To bylo super! - To jo.
- To teda jo. - Fakt docela hustý!
1. MÍSTO: I KWAN-HUI
Kwan-hui!
Zvítězil s velkým náskokem.
2. MÍSTO: PAK MIN-GJU
3. MÍSTO: SON WON-IK
Zase Won-ik.
- Je atletický. - Dost věcí mu jde.
Protože je fit.
Dobře vy!
Čin-sok tu ještě není.
On jde?
Co tam dělá?
- Asi neběží. - Nejspíš ne.
Fakt? Není zraněný?
- Čin-sok! - To ne!
Vyšel si na procházku.
- Měl by trochu kulhat. - Měl by to svíst na kolena.
- Fakt jde. - Jejda.
Fakt jen jde.
Čin-soku!
Dobře ty!
Nemohl jsem běžet kvůli kolenům.
To je fakt. Říkal, že má špatný kolena.
- Co? - Na koho zamrkal?
Na Min-jong?
Jé!
Proč na mě mrkl?
- To nemyslí vážně. - Co?
- Co se stalo? - Čin-sok na ni mrkl.
To jsem neviděla.
Vypadají tak unaveně.
Jste tak rychlí.
- Jsou opravdu rychlí. - Působivý.
Jeho čelenka mi připadala legrační, ale pak běžel tak rychle.
Udělal na mě velký dojem.
Kwan-hui je profesionál,
takže jsem věděla, že skončí jako první.
Bylo by hezké letět do Ráje s Kwan-huiem.
ČCHÖ HJE-SON
Ale zatím si jím nejsem jistá.
Koho si Kwan-hui asi vybere?
Nedokážu to ani odhadnout.
- Má před sebou důležitý rozhodnutí. - To jo.
To, koho si dnes vybere, ukáže, ke komu se přiklání.
- Trochu se to vyjasní. - To jo.
- Zbývají jim už jen tři dny. - To jo.
Bude to buď Hje-son, Ha-džong nebo Min-dži, že?
- Jo. - Jo.
- S Min-dži do Ráje ještě neletěl. - Právě.
Ale dozvěděl se pár nových věcí, který mohly změnit jeho názor.
Bez ohledu na to,
pokud Kwan-hui k Hje-son něco cítí,
mohl by si s ní v Ráji promluvit a zjistit, co ona na něj.
Pochybuju, že to, co slyšel, ovlivní jeho rozhodnutí.
- Ale… - Vypadal ale dost otřeseně.
- To teda. - Asi jím to otřáslo.
Ale jestli si vybere Min-dži,
pochybuju, že mu Hje-son dá další šanci.
- Souhlasím. - Právě.
Jak se bude Ha-džong cítit, když si vybere Min-dži?
Pokud se to stane, zlomí mi to srdce.
- Posaď se, kam chceš. - Půjdu do stínu.
- Tak jo. - Tady.
Co?
Jsem rád, že si chtějí promluvit.
Užila sis Ráj?
Vypadalo, že sis to užila.
Užila?
No, bylo to spíš pohodlný.
Chápu. Jsem rád, že to bylo fajn.
Vlastně jsem si s tebou chtěl promluvit, když ses vrátila,
ale připadalo mi, že se ti nechce.
O čem to mluvíš?
- Nedívala ses mi do očí. - Já?
- Jo. - Já se moc do očí nedívám.
Každopádně jsem to považoval za znamení, že se mnou nechceš mluvit.
To ne, chtěla jsem si popovídat.
Tak jsem to pochopil já.
Co si myslíš? Teď, když…
Věděl jsem, že se tak rozhodneš, až na tebe přijde řada.
Ale když jsem tě viděl odcházet s Won-ikem,
napadlo mě,
že bys taky mohla chtít, abych si vybral někoho jinýho.
Myslím to vážně. Myslel jsem, že mám šanci…
- Že tě vyberu? - Tak z 10 procent.
Kvůli tomu, co jsem řekla předtím?
Ano, proto mě to napadlo.
Jsi naštvaný.
Pamatuješ si, jak jsem se vrátil z Ráje s Ha-džong?
Ptal jsem se, jestli ti to vadí, a ty jsi působila uraženě.
Tak jsem si říkal, že se mám taky urazit, když se karta obrátila.
A jde o to,
že jsem se na tebe hodně vyptával.
A všichni říkali,
- že sis vyhlédla Won-ika. - Fakt?
- To mi řekli. - Jo?
Tak mě to
docela šokovalo.
- Takže jsem… - Jako fakt?
Teď, když ses vrátila z Ráje,
chci vědět, co opravdu cítíš.
To nevím.
Vím, že je to dobrý člověk,
ale nejsem si jistá, jestli mě přitahuje.
- Nejsi si jistá? - Ne.
Když jsem byla s ním, necítila jsem mezi námi žádnou chemii.
Fakt ti nevím.
Svým způsobem jsem se ti snažil vyjádřit svoje pocity,
když jsi včera spadla při zápase.
BĚHEM VČEREJŠÍHO ZÁPASU ŽEN
Máš něco ve vlasech.
Ve vlasech.
Hje-son! Jsi v pořádku?
Když spadla Kju-ri, neoprašoval jsem ji.
Ale když jsi upadla ty, byl jsem hned u tebe.
Snažil jsem se ti tak vyjádřit, jak se cítím.
A je to něco, čeho sis mohla všimnout jen ty.
- Jo, všimla jsem si toho. - Z vás šesti
sis toho mohla všimnout jen ty.
Proto mě šokovalo, když mi to řekli.
Každopádně mě teď nejvíc přitahuješ ty.
Když jsi během hry upadla, měl jsem o tebe strach.
Dokonce i při jídle, když mám pocit, že jsi podezřele potichu,
začnu mít obavy.
Tohle k tobě cítím.
Nemůžu říct, že jsem si ničeho z toho nevšimla,
ale tak nějak jsem chtěla, aby ses snažil.
Taková prostě jsem.
- Asi chápu… - Ale vím jedno.
Ve srovnání s Won-ikem
k tobě chovám silnější city.
Něco mi došlo.
Když mluvím s tebou, chovám se jinak, než když mluvím s Won-ikem.
Bavíš se s ním víc?
On není zrovna zábavný.
Ale jinak by mi nevadilo,
kdyby sis dnes vybral Min-dži nebo někoho jinýho.
Protože…
Co?
- Zase ho mate. - Vypadá příliš sebejistě.
Protože zítra ještě budeme mít šanci.
- Zítra si můžeme vybrat jeden druhého. - Zítra…
Chceš říct, že mám jít dnes s Min-dži
a pak s někým jiným,
dokud se poslední den znovu nesejdeme?
Takhle to myslíš?
Už jsme tam spolu byli,
takže si to chceš užít a sejít se až na konci?
- Co… - Tak nějak.
- Co to říkáš? - Myslím tím…
- Nemyslíš, že toho budeš litovat? - Čeho?
Domnívala jsem se, že si vybereš Min-dži nebo Kju-ri.
- Protože… - Kju-ri není pro mě.
Říkal jsem ti, že ji chci poznat,
tak sem si s ní promluvil, ale to bylo všechno.
Popovídali jsme si a to mi stačilo.
Aha.
Spokojíš se se mnou,
protože ti ostatní nepřipadají vhod?
Působím tak?
Ani ne.
- Ale stejně… - Vůbec ne.
- Jo? - Jo.
Netušil jsem, že k Hje-son chová tak silné city.
Je k ní něžný jako beránek.
- To jo. - Je klidný a nedělá si z ní legraci.
Řekla, že by jí nevadilo, kdyby šel do Ráje s Min-dži.
Myslíte, že to myslela vážně?
I když to řekla, nemyslím si, že půjde s Min-dži.
Na Hje-son je něco, co se těžko vysvětluje.
Těžko se to vyjadřuje slovy.
- Její aura? - Je charismatická.
- Jo, je to cítit. - To jo.
Proto se Kwan-hui snaží tuhle hranici nepřekročit.
Vzpomínáte si, co si řekli, když spolu poprvé odjeli do Ráje?
- Že se nakonec setkají. - Právě.
1. DEN V RÁJI
…že jsi mluvil s ostatními, ale stejně ti připadá,
že si rozumíme nejvíc,
bude to působit upřímněji.
A stejně tak i u mě.
Sejdeme se znovu poslední den.
Poslední den se společně podělíme o čokoládu na uvítanou.
Já si myslím tohle.
- Nebyl s Min-dži v Ráji. - Ne.
Takže by mohla říct, že by měli poznat každého, kdo je přitahuje,
a uvidí, jestli se budou pořád sobě líbit.
Vypadá to, že si docela věří.
Když jde o někoho, jako je Kwan-hui, neměla bys být příliš vlezlá
nebo se příliš otevírat.
- Nudila bys ho. - Jo.
Ale zas nemůžeš dělat moc nedostupnou.
To taky nemá rád.
Hje-son to zvládla udržet v rovnováze.
- Hje-son… - Projevuje zájem, ale dělá nedostupnou.
- Jo. - Že?
Hje-son ho možná prokoukla, a tak to dobře hraje.
Nebo z něj nemusí být zas tak unešená.
A nebo tohle.
Pokud je to někdo, kdo si to
po jedné cestě do Ráje rozmyslí,
- možná ho nebude chtít. - Jo.
- Nemyslíte? - To by mohlo být ono.
Kwan-hui musí být po rozhovoru s Hje-son zmatený.
- To jo. - Tolik zvratů.
Úplně mě to chytlo.
Jak se máš?
- Jak ty? - Já dobře.
- Proč sis chtěl promluvit? - Protože to potřebujeme.
Cítil ses povinován?
To vůbec ne.
„To už je hodin! Tak to musím jít za Min-dži.“
- Tak to není. - To je jedno.
Jsi naštvaná.
- To ne. - Ale jsi.
Myslím, že jsi dost naštvaná.
Včera jsem se cítila trochu nesvá.
Ze všech znám nejvíc tebe a Min-ua.
Aha.
Takže jsem na vás spoléhala. Jenže on odjel a ty…
Taky jsem byl…
Chtěla jsem s tebou mluvit, ale bylo těžké se k tobě dostat.
Můžeš se mnou mluvit. Jen si dělali srandu.
Nic není pevně dané.
Jo.
Zdá se však, že jsi někomu zavázaný.
Teď teda vůbec nejsem.
Jen mě škádlili.
Řekl jsem jim to taky. Jsi jediná,
kdo mě kromě Min-jong přitahuje.
Nejspíš byli překvapený,
protože mě neviděli mluvit s nikým jiným.
S nikým jiným jsem tu nemluvil.
Nechci oslovit někoho, kdo mě nepřitahuje.
Mluvím jen s těmi, kdo mě přitahují.
Ostatní tě nepřitahují?
- Upřímně řečeno ne. - Fakt?
Prostě tu přitažlivost necítím.
V tuhle chvíli mě žádná jiná nijak zvlášť nepřitahuje.
Nemám potřebu se s nimi seznamovat.
- Snažíš se mě utěšit? - Samozřejmě, že jo.
- Zabere ti to čtyři dny. - Chci…
Kolik máme dní?
- Musíš to zkoušet, dokud neodjedeme. - Chystám se, ale kromě toho
mi osobně připadáš atraktivní.
- Já přece vím, ne? - Víš to?
- Ty jo. - To bylo hladký.
Viděli jste to?
Ovládá umění flirtovat.
„Já přece vím, ne?“
Tak to nebylo.
To nebylo ono.
Chybí ti nevinnost, kterou má.
Kluci poznají, kdy s nimi holky jen flirtují,
- ale mrknutí je rozhodí. - Jo.
- No jasně, podívej na něj. - Rozhodně.
- Já vím. - To jo.
- Víš to? - Jo.
Holkám jsem řekla,
že bych o tebe prostě měla usilovat.
Copak? To to nesmím říct?
Ale jasně, že můžeš.
Bavíš se se mnou rád?
Jo.
Je to fajn.
- Samozřejmě. - Sranda, co?
Jo, je to sranda.
- Řekl jsem o tobě hodně dobrýho. - Fakt?
Vypadá trochu omámeně.
Je trochu mimo.
- Jsi dobrý běžec. - Opravdu?
- Říkal jsi, že rád běháš, že? - To jo.
Jsi rád, žes byl vepředu?
Bylo by lepší, kdybych se umístil výš.
Chtěl jsem být první.
Mohl bych si pak vybrat jako první.
To jo, no.
To bys mohl.
Je vidět, že se od něj Si-un snaží distancovat.
Fakt neumí skrývat svoje emoce.
- S ním je úplně jiná. - To jo.
Čekala jsi, že si holky na prvním a druhým místě
vyberou toho, koho si vybraly?
Celkem jo, no.
Koho by sis vybrala, kdybys skončila na prvním místě?
- Já? - Jo.
Asi někoho, s kým jsem v Ráji ještě nebyla.
- Tak to jo. - Jo, no.
Pokud nezkusím jít s někým novým, mohla bych toho
- na konci litovat. - Aha.
Takže bych se rozhodla takhle.
- Si-un je dost průhledná. - To teda.
Asi se snaží říct, aby si ji nevybíral.
Je mi Won-ika líto.
Už jim nezbývá moc času, takže je to tak lepší.
To máš pravdu.
Chci mluvit s oběma, se Si-un i Kju-ri.
Aha.
Tak můžu jít rovnou za Kju-ri.
Jdi za ní, já půjdu za Min-jong.
Nemám tu teď nikoho jinýho.
- Tady je Kju-ri? - Jo.
Si-un se právě teď snaží zajistit,
- aby ji Won-ik nepochopil špatně. - Právě.
- Měl by jít za Si-un. - Co to vyvádíš, Min-ue?
- Dále. - Dále.
Hele, kdo je tady.
Je tu Kju-ri? Popovídáme si?
Měla jsi toho hodně?
Já? Jak hodně?
Vyhýbala jsem se horku. Můžeš mě podržet?
- Drží ji za ruku. - Drží ji.
Co když to uvidí Si-un?
To nesmí vidět.
Bavte se.
Chci se na vás jít podívat.
Stín je…
Tady to vypadá líp.
Děkuju.
Hezkej outfit.
- Tenhle? - Jo.
V Ráji se mi s tebou moc dobře povídalo.
Od té doby na tebe myslím, tak jsem si s tebou chtěl promluvit.
- Ten výlet musel být fajn. - Musel hrát velkou roli.
- Změnil názor? - Sejde z očí, sejde z mysli.
Myslím, že je to tak.
Mezi Min-uem a Si-un to načasování furt hapruje.
Co jsem tady, nejvíc jsem se bavil s tebou v Ráji.
Jde o to…
Kdykoli s tebou mluvím, jsem nervózní.
Jsem mnohem nervóznější než s ostatními.
Tak se cítím.
Já taky.
Včera jsme se hodně sblížili.
- To jo. - Že je to mezi námi jiný?
Oproti tomu dni v Pekle…
- V Pekle? - Jo. Teď je to jiný.
Jo, ten den si pamatuju.
První den jsem nebyla moc hovorná.
- To jo. - Ani ty ne.
Je zvláštní, jak se to lidem stává.
Jako bych tě poznával znovu a znovu.
To ve mně vyvolává zvědavost.
To jo.
Nemůžu si pomoct, jsem nervózní,
protože jsi tak populární.
- Nejsem. - Určitě zase půjdeš do Ráje.
- Myslíš? - Já jen…
Radši bych zůstala tady.
- Fakt? - Jo.
- To bylo jen… - Vyjádřila se.
Radši bych zůstala tady.
- Fakt? - Jo.
Taky bych byl rád.
Mohli bychom si popovídat.
Už nám teď dochází čas.
Takže teď budu ohledně svých pocitů upřímnější.
Občas je to nutný.
- Že? - To jo.
Proto jsem s tebou chtěl mluvit.
Aha.
Chtěl jsem jen dobře využít času, co nám zbývá.
- Oči jí jiskří, jak se jí líbí. - To jo.
Její charisma je jiný než Min-džino.
Má tak intenzivní pohled.
Ale fakt nevím.
Opravdu si myslíš, že poletím?
Je to jen moje domněnka.
Co když fakt poletím?
Co když poletíš?
Co s tím můžu dělat? Nemůžu tě přece prosit,
abys tu zůstala.
Pokud nakonec odejdu, počkej na mě.
Jasně, že počkám.
Všichni jsme tu uvízli. Nejspíš se jen najíme.
O nic se nepokoušej.
V případě, že odjedeš?
Nechce, aby se bavil s jinými ženami.
- To jo. - Jo.
Vypadá to, že Kju-ri ho úplně uchvátila.
- Jo, po Ráji. - Jo.
- Líbí se mu. - Po Ráji.
Chodil kolem horký kaše a nedával najevo svoje pocity.
Ale teď ji dokonce pozval ven.
Líbila se mu Si-un,
ale teď to vypadá, že se po Ráji rozhodl pro Kju-ri.
- Že? - Čím to asi bylo?
Kecáním před spaním?
- Myslím, že to bylo ono. - Jo?
Zdálo se, že se před spaním
baví víc než na jachtě.
A při tom povídání
se Min-u pořád převaloval.
Stále si dával deku mezi nohy
a pak si je zase přikrýval.
To je fakt.
Přišlo mi to divný, ale teď už to chápu.
- Líbila se mu totiž. - Přesně tak.
- Ta deka… - Měl závrať.
Jo, a zatímco se tak cítil, Kju-ri náhle řekla:
- „Jsi tak roztomilý.“ - Přesně.
- Takhle to řekla. - Pane jo.
- Takhle ona mluví.
„Fakt?“
Jo.
„Už jsi jedl?“
„Jsi roztomilý.“
Když mluví, člověku poskočí srdce v hrudi.
Tohle je prostě moc.
Ale tohle je dost síla.
- Bezhlavě se do ní zamiloval. - Právě.
- Je okouzlený. - Úplně bez sebe.
Dobře ho dostala.
Min-gju je taky jako štěně.
Jo, taky si vyhlídl Kju-ri.
Pojď dovnitř.
Promluvme si, při tom si budu natáčet vlasy.
- Co ty na to? - O čem?
- K čemu ti je tady jen tak sedět? Pojď? - Fajn.
Natáčet vlasy?
Je čas pořešit strategii.
Proč ten povzdech?
Nevím jak…
Protože to vypadá, že Kju-ri pendluje
mezi tebou a Min-uem?
Je to úplně jasný!
Já vím.
- Takže to bylo proto? - Jo.
Pak bys měl být chlap a něco s tím udělat.
Mohlo by jí to být nepříjemný.
Ne, i kdyby, aspoň toho nebudeš litovat.
- To je fakt. - Jo.
Koho sis vybrala ty?
- Já? - Jo.
Ha-bina, že jo?
Ne, Kwan-huie.
Co?
- Vážně? - Jo.
Když něco chci, jdu si za tím.
Tak to jo.
Taky jsem mu to řekla.
- Jsi fakt hustá. - Proč?
Jo, je lepší mu to říct dřív, než někdo začne šířit falešný zprávy.
- Vybrali si tu samou. - To jo.
Pomůžeš mi chytit tu mouchu?
Jak ji mám jako chytit? Čím?
- Jsou na rozdíl od komárů rychlý. - Chytil bys ji?
Najednou sem vletěla.
- Je tady. - Vrátila se.
Podívej se na ten úsměv.
- Ahoj. - Ahoj, ruším vás?
- Ne. - Ne.
- Měl se dívat, jak si vlním vlasy. - Unesla mě.
Jo, pozvala jsem ho.
Musela jsem si natočit vlasy, tak jsem ho pozvala.
- Nudila jsem se. - Je horko?
Jo.
- Zdá se, že ses spálil. - Já?
- Strašně jsem se spálil. - Hej.
Máme tu mouchu.
Jsem moc spálený.
- Chytím ji. - Fakt?
Když jsem tě o to žádala já, odmítl jsi.
Ale pro Kju-ri ji chytit můžeš.
- Nabídl jí, že ji chytí. - Sranda.
- Odmítl jsi. - Jen jsem se snažil být milý.
Jak jsem řekl, mouchy jsou moc rychlý.
- To snad ne. - Muselas to komentovat?
Nikdy nenecháš nic plavat.
- To snad není pravda. - Vlnitý vlasy ti sluší mnohem víc.
- Fakt? - Popovídáme si?
Ve vedlejší ubikaci.
- Nikdo tam není. - Nikdo?
U nás nikdo nebyl, takže asi ne.
Fakt?
Spálil jsem se tak hodně? Jejda.
Jo, jsi dost spálený.
Hej, nejdřív chyť tu mouchu.
Kde je?
Nech mě jít za ní.
Jejda, to…
Udělej to sama.
- Pa. - Jako fakt?
- Pak ti pomůžu. - Jsi hroznej.
- Jejda, Ha-džong! - Co má s vlasama?
- To ne. - Roztomilá.
- Rozcuchala si vlasy. - Ty jo.
Je to vážně číslo.
- Je rozkošná. - To teda.
Kdyby ses v závodě dostal mezi tři nejlepší,
koho by sis vybral?
Nemůžu se rozhodnout.
Mezi těmi dvěma?
Jo, momentálně jo.
Fakt?
Včera to muselo být fajn.
Bylo to super.
Proto? Udělalo to na tebe dojem?
To teda jo.
Proto je Ráj tak důležitej.
- Měl bys tam jít i se Si-un. - Jo, to ti pomůže se rozhodnout.
Tak to jsem měl vyhrát.
Že?
- Jsou tak vysportovaní! - Přesně.
- Roztomilý. - Třeba Čin-sok.
Je dost osvalenej, ale nevyhrál.
- Máš pravdu. - Konečně jsou zpátky.
- Že slunce moc pálí? - To jo.
Co máte v plánu?
- Kecáme. - Barevně ladíte.
- Bavíte se? - Jo.
Beze mě? Že se nestydíte.
Chceš si popovídat?
Vrátila ses, a už zas musíš.
- Jak se rozzářila. - Vypadá tak jinak.
- Strašně moc se jí líbí. - Ty jo.
- Mějte se. - Zatím!
Užijte si to.
- Můžu všechny poslat pryč. - Jo?
Měl jsem vás požádat, ať si jdete povídat jinam.
- To jo. - Jsou roztomilí.
To je trapas.
- Roztomilouš. - Konečně mluví.
Je rozkošnej.
Máme na sobě stejnou barvu.
No jo.
- Co? - Proč ti to tak trvalo?
Won-ik tě měl pro sebe hrozně dlouho.
Bylo to včera fajn?
- Včera? - Jo.
Vždyť víš jak.
- Děláš si ze mě srandu? - Ale vůbec ne.
No tak, to bych nechtěl.
- Jaký to bylo? - Co?
Normálka.
Jen jsme si povídali.
Užil sis to?
Asi jo.
Určitě jste se taky bavili. Koneckonců, je to Ráj.
- My? - Jo.
Jen jsme si povídali o tom, co nás trápí.
- Povídali jste si hodně? - To jo.
Netušil jsem, že dnes budeme závodit.
Jo, určitě jsi chtěl vyhrát.
Všichni byli moc dobří.
- Fakt? - Jo, běželi rychle.
Dnes se hodně usmíváš.
- Dnes? - Jo. Úsměv ti sluší.
Děkuju. I ty máš hezký úsměv.
Jak se ti zvlní rty.
Děkuju.
Promluvila sis dobře s Won-ikem?
Jo.
Myslím, že dnes pravděpodobně poletíš.
- Asi poletíš. - Zase to máme špatně načasovaný.
Dneska máme zase málo času.
Dneska?
- Včera… - Už nám nezbývá tolik dní.
Máš pravdu.
Sestavíme páry, které půjdou na rande do Ráje.
Ach jo. Tak pojďme.
Nemáme už čas.
Pojďme.
Jejdanánku, nechte je ještě chvíli mluvit.
- Čas není na jejich straně. - Dělají jim to naschvál?
Ahoj.
- Won-ik si tě asi vybere. - Cože?
Nejspíš poletíš do Ráje.
- S kým? - Copak je?
- Co? S Won-ikem? - Ty brečíš?
Ne.
Copak? Co se stalo?
Co se děje?
- Ona pláče? - Musí být rozrušená.
- To jo. - Určitě je rozrušená.
To teda.
Ach jo.
Nechci vyjít ven.
- Poplač si tady. - Dobře.
Nebuď smutná.
- Půjdu tamhle. - Dobře.
Netušila jsem, že tu nakonec budu plakat.
Ale stejně pláčeš.
Copak? Je to nepříjemný?
Dostali jsme čas, abychom si popovídali,
- tak jsem s ním šla ven. - S kým?
S Won-ikem.
Pak jsem si povídala s Min-uem.
- Jsi mezi nimi rozpolcená? - Tak bych to nenazývala.
Není to o rozhodování.
Chci si s ním prostě promluvit, ale nemáme na to vůbec čas.
Když s někým mluvíš, můžeš zjistit, jestli s ním máš pokračovat.
Fakt nechci…
Nechceš letět?
- Chci si odpočinout. - Aha.
Frustruje mě to. To je vše.
Ale nemyslím si, že si Won-ik vybere Si-un.
- Co když jo? - Nevybere.
- Myslím… - Vím to.
- To je tvoje přání. - Ne, fakt.
- Pochopil, jak se Si-un cítí. - To jo.
Myslím, že pochopil, co měla na mysli, když spolu mluvili.
Věci mu dochází rychle.
Ale vezme ji přesto do Ráje, aby zkusil získat její srdce?
Nebo bude její city respektovat?
- O tom musí rozhodnout sám. - Jo.
Doufám, že Won-ik vezme Ha-bina.
- Fakt. - Já taky.
- Měl by vzít Ha-bina místo ní. - Jsi zlá.
- Aby se oba ožrali. - To jo.
A promluvili si o svých pocitech.
Vítěz si vybírá jako první.
- Takže Kwan-hui. - Z těch tří…
Ne, ze dvou, koho si vybere?
Hje-son.
- Hje-son? - Jo.
Kwan-hui, kterého známe, by si normálně vybral Min-dži.
A Hje-son vypadá, že by s tím byla v pohodě.
Byla až moc v pohodě.
Kwan-huie to zaskočilo.
Myslím, že ho to dostalo.
Opravdu nakonec skončí spolu?
- Vážně. - Tentokrát půjde s Min-dži.
A na konci si vyberou jeden druhýho.
To mi připadá nepředstavitelný.
Nemůžu se dočkat.
Nyní sestavíme páry, které poletí na rande do Ráje.
I KWAN-HUI
PAK MIN-GJU
Počínaje I Kwan-hui, který byl první,
vyberte prosím osobu, se kterou byste chtěli letět do Ráje.
To jsem zvědavá.
- Kdo to asi bude? - Přesně.
Koho si, myslíš, vybere?
- Podle mě… - Min-dži?
Asi Min-dži.
Nebo Hje-son.
Min-dži nebo Hje-son.
Chci jít
do Ráje s…
Myslím,
že se mi líbíš nejvíc.
- Já. - Jo.
Po tu dobu tady…
Udělal jsi na mě největší dojem
a vyvolal ve mně spoustu různých emocí.
Proč jsi mi to neřekl dřív?
Kdybych se bavil s jinou dívkou…
Stejně bych tě oslovila.
Chtěl bych vědět, co za práci děláš.
Já?
- Říkala jsem ti, že mám ráda upřímnost. - Jo.
Pořád jsi pro mě nejpřitažlivější.
- Já? - Jo.
Každopádně mě teď nejvíc přitahuješ ty.
Když jsi během hry upadla, měl jsem o tebe strach.
Tohle k tobě cítím.
Chci jít
do Ráje s…
Když jsem s tebou, jsem sama sebou.
Teď už nic nepředstírám.
Tentokrát je to jiný.
V PŘÍŠTÍ EPIZODĚ
Teď je vše na tobě.
Když se budu snažit, můžu s ním skončit.
Vyjasním ti to.
Jdeš spát?
Je to příjemný?
Ráj na mě moc dojem neudělal. Ale dnes je to úplně jiný.
Něco jsem cítil.
Bylo pro mě nejtěžší se v tobě zorientovat.
Bylo těžké se o tom přesvědčit.
Chceš spát v jedný posteli?
Tak jo.
Stojím za to?
Jo, rozhodně jsi atraktivní.
Stýskalo se mi.
Podíváš se na mě? Už se na mě nedíváš.
Trochu napětí potřebuješ.
Chtěl jsem si ještě promluvit s další osobou.
Ale po téhle konverzaci už nechci.
Blížím se k finálnímu rozhodnutí.
Už jsem asi rozhodnutý.
Překlad titulků: Kyra