PEKLO PRO NEZADANÉ
Hje-son. Pojď sem.
- Promluvíme si? - Uvnitř?
Ano, pojďme tamhle.
Už jsem mluvil se všemi, co jsem chtěl.
- Až přijde nová účastnice - Jo.
a až si s ní párkrát popovídám,
myslím, že mi budou věci jasné.
Aha.
Chci k tobě být dneska upřímný.
A rád bych, abys byla upřímná…
Já k tobě?
Chci, abychom si řekli, jak na sebe nahlížíme.
Jasně.
No, pokud jde o mě…
Od včera jsem taky se všema mluvila.
A mám pocit, že jsem o všech zjistila to důležitý.
Mám to takhle. Říkala jsem ti, že mám ráda upřímnost, že?
Jo.
Pořád jsi pro mě nejpřitažlivější.
- Já? - Jo.
Pořád jsi pro mě nejpřitažlivější.
- Já? - Jo.
Ale jak jsem ti řekla ve vířivce, když jsme spolu byli v Ráji,
myslím, že by ses měl seznámit s ostatními a jet do Ráje s nimi.
Mám pocit, že je to potřeba, a to stejný platí pro mě.
Stále jsem zvědavá na některé další kluky.
Zajímá mě, jak by to dopadlo,
kdybych s některýma jela do Ráje
a dozvěděla se jejich věk a něco o jejich práci.
Proto chci jet do Ráje ještě s pár dalšíma klukama.
To dává smysl.
- Je upřímná. - Jo, dává to naprostý smysl.
Teď jsi hodně upřímná.
Prostě to teď tak cítím.
Můžu být ještě upřímnější, nebo to mám udržet na tvé úrovni?
Nebo chceš, abych to trochu přikrášlil?
Vyber si.
Cokoli.
- Žádný přikrášlování. - Dobře.
Přiměřená míra upřímnosti.
Nech to na mé úrovni.
Když jsem tě poprvé uviděl, myslel jsem si, že budeš přesně můj typ.
To jsem si myslel,
ale pak jsme spolu byli v Ráji
a já prostě nestačil tvé energii.
Myslel jsem, že jsi klidný člověk.
Ale pak jsem si to moc užil s Ha-džong.
Takže Ha-džong byla moje tehdejší volba číslo jedna.
Ale když jsem tě znovu uviděl,
bylo to podobné, jako kdybych potkal bývalou přítelkyni.
Ha-džong řekla, že to cítí stejně.
Dobrý den.
Bylo to v Ráji fajn?
Jo, bylo.
Chápu.
Pak jsme spolu soutěžili a…
Znovu se setkáváme.
To, jak jsem se během hry cítil…
Chceš skončit?
A to, jak jsem se cítil,
- když jsme večeřeli… - Dáš mi trochu rýže?
- Všiml jsem si… - Máš rád listy perily?
jak ses o mě zajímala a byla pozorná.
A to mě tak trochu ujistilo o tobě.
Tak jsem to cítil.
A abych byl upřímný,
jsi taky dívka,
která mě teď nejvíc přitahuje.
Tehdy jsem si uvědomil, že mi vlastně na tobě záleží.
Opravdu.
Ale jde o to, že kdykoli jsem s tebou mluvil,
přišlo mi, že jsi na mě z nějakého důvodu trochu naštvaná. Byla to pravda?
Trochu asi jo.
Co tě přesně naštvalo?
Nebyla jsem naštvaná.
Jen jsi mi přišel dost zaneprázdněný povídáním s dalšíma holkama.
Takhle to vypadalo?
Je to ale pravda.
Ano, chtěl jsem mluvit s Kju-ri.
- Jo, přesně. - Mohlo ti to tak přijít.
Ale jak už jsem řekla, naprosto chápu, proč bys to chtěl.
Ale vadilo mi, že jsi z toho byl tak nadšený.
- Tak jsem se cítila já. - Dobře.
Proto jsi byla trochu naštvaná?
- Já jen… - Vytáčelo tě to?
- Trochu mi to vadilo. - Vadilo ti to? Dobře.
S Kju-ri se o nic snažit nechci.
Radši bych viděl, jak by se to s ní vyvinulo za přirozených okolností.
A co se týká té nové účastnice,
pravděpodobně si s ní párkrát popovídám, až bude příležitost.
Ale už jsou tu tři dívky, co se mi líbí, takže…
Nevím, jak se k tomu postavíš,
ale momentálně se mi z vás tří líbíš nejvíc.
Kdybych měl zítra letět do Ráje
a vybrat si s kým,
asi bych tam
chtěl s tebou.
Budu si to pamatovat.
To není potřeba. Měla bys jít s Ha-binem.
Ha-bin nebo Won-ik. Sama si vyber s kým.
Kdo ví? Třeba až tam budeš s někým jiným,
tak se moje pocity změní.
Jsem zvědavý, jak se budu cítit, když to uděláš.
Je fajn být ohledně toho všeho otevření.
- To bylo tak přínosný a konstruktivní. - To jo.
Je to jiný, než když spolu mluvily holky.
Ty ho pořádně podusily.
Úplně ho rozcupovaly.
Osobně si myslím, že všechen ten nátlak
mohl způsobit, že Hje-son ztratila o Kwan-huie zájem.
- To jo. - Já bych řekl, že ne.
Není to poprvé, co Kwan-hui mluvil takhle otevřeně
o svých pocitech, ne?
„Ty se mi líbíš nejvíc.“
Problém je, že v tuhle chvíli to může být pravda,
ale jakmile se objeví další možnosti,
může změnit názor.
- Takže… - Nikdy to netrvá dlouho.
Ale Hje-son se vůbec nechová vlezle. Vypadá spíš uvolněně.
Myslím, že to tak není.
Myslím, že každá žena by s Kwan-huiem mluvila stejně jako Hje-son.
Podle mě mu žádná nevěří natolik,
aby mohla říct, že se jí líbí nejvíc.
Jsem si jistá, že se Hje-son líbí.
Nevím. Možná ho prostě jen nemám ráda.
- Něčeho jsem si všimla. - Ano?
Od minulého týdne jsi přestala Kwan-huimu fandit.
- Je naštvaná. - A to vždy,
- když se objeví. - Ne.
Neřekla bych, že jsem naštvaná.
Jak jsem poslouchal jejich rozhovor, napadlo mě tohle.
Byla upřímná ohledně svých pocitů a své zvědavosti na jiné muže.
Mně připadá,
že si chce prověřit ostatní,
než se pevně rozhodne, co k němu cítí.
To, že o všem mluvili tak otevřeně, znamená,
že to oba myslí upřímně
a jsou ochotni se posunout dál, pokud jim to vyjde.
Tak to znělo, jako by se oba dva navzájem
- žádali o pochopení. - Aha.
RÁJ: ČO MIN-DŽI, ČCHÖ MIN-U A I ČIN-SOK
Je to tu obrovské.
Pojďme dovnitř.
- Ahoj. - Zdravím.
- Ahoj. - Ahoj.
Zdravím.
Takže všichni tam budou pobývat v jednom pokoji.
- To musí být divný pocit. - Je to divný.
- Přišli v županech. - No jo.
Běž se umýt první.
Dobře.
Řekl, ať se umyje.
Je jak páté kolo u vozu na líbánkách přátel.
Co objednat nějaký jídlo? Měli bychom něco sníst.
Tteokbokki s růžovou omáčkou má ráda.
Tteokbokki? Má ráda pálivý.
Tteokbokki s mořskými plody?
- Pro Min-dži. - To se jí bude líbit.
Vezměme jí to.
Co dalšího pro Min-dži?
Co takhle čokoládovou zmrzlinu a sorbet pro Min-dži?
A pomerančový džus.
Jako by byl její táta.
Je to jako boj o to, kdo zná Min-dži líp.
- Znalostní soutěž. - Přesně.
Snad ti to bude chutnat.
- Jsem rád, že jsme tady. - Taky. Na zdraví.
Čin-sok a Min-u.
Ráj je blaženost.
To jo.
Nejlepší je, že si můžeme objednat jakékoli jídlo.
Taky bych si to dala.
- Chceš? - Jo.
Když vidím, jak ti chutnaj, mám na ně chuť.
- Dýně. - Dýně?
Jak dlouho jsi byl vzhůru, když jsi byl naposledy v Ráji?
Asi do 3:30.
Ale byli jste tam jen vy dva, že?
Jo, hodně jsme si povídali.
O čem jste mluvili?
- Jsi zvědavá? - Co?
- Min-dži se naklání k Čin-sokovi. - To jo.
- Opravdu. - Dost se k němu naklání.
Pro Min-ua to může být jako další Peklo.
Že?
Min-dži je dost upřímná.
O čem jste mluvili?
- Jsi zvědavá? - Co?
- Jsi zvědavá? - Jo.
Mluvili jsme jen o našich hodnotách a tak.
Byl to náš první den.
Pamatovali jste si vůbec jména všech?
Ani ne.
Byla tvůj ideální typ?
- Můj? - Jo.
Je hezká?
Celkem…
celkem ujde.
Ale nebylo dost času na to, abych si ujasnil, co k ní cítím.
Nakonec jsme tam spolu šli ještě dřív, než jsem stačil přemýšlet,
jestli o ni mám vůbec zájem.
Min-u téměř neměl šanci promluvit.
Ale na něj přece čeká Si-un.
- Má Si-un. - No jo.
Asi je zdrženlivý,
- protože má Si-un. - Právě.
5. DEN
PEKLO
- Jsem podle tebe pěkná? - Samozřejmě.
Tos nevěděla?
Tak to si budu věřit, až je potkám.
Jo, věř si.
Hrozně se těším!
Už jsou tady.
- Už jdou. - Kde?
Kde jsou?
Po vás, princezno.
Jsem tak nervózní.
- Tamhle jsou. - To je hustý.
- Kdo? - Přicházejí.
- Tamhle jsou. - Už jdou!
To snad ne.
- Jé! - Už se vrátili.
Božínku.
Dobrý den.
Vítejte.
Nevypadá moc potěšeně.
Takový pocit je těžký skrýt.
Čin-soku, chyběls mi.
- Ahoj. - Čau.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Když jsem ji uviděla, napadlo mě,
že vypadá docela roztomile.
Vypadá to, že se hodně směje a je roztomilá.
Čin-sok šel hned vedle ní.
Chtěla jsem mu co nejdřív vynadat.
Čin-soku, chyběls mi.
- Ahoj. - Čau.
Jak jste se měli?
Min-ue, ty úplně záříš!
Asi ses hezky vykoupal.
- Bylo to fajn? - Užil sis to?
Jaké bylo jet do Ráje poprvé?
- Bylo to fajn. - Hodně?
Jo.
- Tvůj výraz mluví za vše. - Byl to fajn relax.
- Oba se dost rozzářili. - To teda jo.
Vypadají odpočatě a spokojeně.
No tak jasně. Letěli jsme do Ráje. Kdo by nebyl?
- Jaký byl let vrtulníkem? - Co?
Užil sis to?
- Jo. - Tak to jo.
Nechceš se nám všem představit?
Zdravím, jsem Čo Min-dži.
- Ráda vás poznávám. - My vás taky.
Můžeme se postupně představit.
Myslím, že pár kluků změní své rozhodnutí.
Možná Kwan-hui.
A Ha-bin.
Myslím, že Čin-sok svůj názor nezmění, pokud to já nepohnojím.
To je tak natvrdlá?
Víte, jak to myslím.
Měl jsem to zaobalit?
- Já… - Ano?
- To je super. - A co?
- Myslím… - Proč?
Nemůžu ti to říct.
Ale no tak.
Nezdá se ti Min-u veselejší?
- To jo. - Asi je šťastný.
Je rozkošný.
Kdo to je?
- Ha-džong. - Jo?
- Jo, to je Ha-džong. - Co to dělá?
Má nohy nahoře.
- Sedí na zdi? - Jo.
Kdybychom otočili obrazovku, seděla by.
Máš pravdu.
Je tak roztomilá.
Nezdá se ti Min-u veselejší?
- To jo. - Asi je šťastný.
Je rozkošný.
- Je roztomilý. - Jako štěně.
Jo, je roztomilý.
Min-u, tvoje pleť září.
- Moje? - Jo.
Dost jsme včera pociťovali Čin-sokovu nepřítomnost.
Včera někdo použil skvělé přirovnání.
Prý si Min-dži vzala s sebou vlka a štěně.
- Hádám, že on je asi vlk. - Jo, on je vlk.
- A štěně… - Každopádně jako vlk není.
- Vlk se o ni postaral. - Je spíš jako rozzuřený býk.
Není spíš jak divočák?
Kámo, no tak.
Aspoň řekni něco, co vypadá dobře.
Proč si Min-dži vybrala vás dva?
Jeho kvůli vzhledu a mě kvůli tomu, že jsem byl vtipný.
Rozesmál jsi ji za tak krátkou dobu?
- Jsem si jistý, že je skvělá. - To je.
- Je fajn. - To jsem si myslel.
Chápu, proč ji vybrali jako člověka, co všechno změní.
- Je tak skvělá? - Jo, je to slušná dívka.
- Je jiná. - To víš na základě rozhovoru s ní?
- Opravdu? - Je taková svěží.
Myslím, že by bylo dobrý si s ní popovídat.
Fakt?
I když jsme neměli moc času,
snažila se udržet konverzaci.
Opravdu?
- Jo. - Aha.
- Takže v tom ti přišla svěží? - Jo.
- Teď se zdá být tak nejistý. - Kwan-hui…
Kwan-hui je tak zvědavý.
- Pozorně naslouchá. - To jo.
Ale Min-jong vypadala trochu…
Nevypadalo to, že má radost.
I tak s ní po návratu ještě radši promluvil.
To bych čekal.
Stále mu na ní záleží.
Samozřejmě.
Jsi tak zaneprázdněný.
Včera mi Min-jong řekla,
- že jí chybíš. - Fakt?
- Tak mě to trochu zmátlo. - To je hezký slyšet.
Ale rozdala čtyři bonbóny.
- Jsem naštvaný? - Vypadá to tak.
Čtyři bonbóny.
Končím s hraním si na kliďase.
Nezapomeň to Min-jong říct.
I to je milý, když to dělá Čin-sok.
Tohle ho trápilo.
- Jasně. - Fakt?
- Jasně. - Fakt bych řekla,
že by se Min-jong odteď měla víc snažit.
- Když nebude, nedopadne jí to. - Přesně.
Příchod Min-dži s klukama pořádně zamával.
- Máš pravdu. - Souhlasím.
Bylo vidět, že Kwan-hui přemýšlí.
Bylo slyšet, jak se mu v hlavě otáčejí kolečka.
Určitě si s ní půjde promluvit.
Myslím, že většina kluků by to taky udělala.
- Pravda. - To jo.
Dnes budou ženy bojovat o rande v Ráji.
Já to věděla.
- Soutěže mi nejdou. - Čekala jsem to.
Nechci hrát.
Všichni budou bojovat zuby nehty. Mám strach.
- Páni. - To vážně?
Výhrou je Ráj.
Není to jídlo? Je to Ráj?
- Jsou tam krabice. - Co?
To jsou opasky?
Přicházejí soutěžící.
V oblečení na cvičení vypadají jinak.
Jsem zvědavý, jak to dopadne.
To bude korejský zápas?
Nevím.
Min-dži by mohla vyhrát.
Ano, je vidět, že cvičí.
Dnes se ženy utkají ve hře
o rande v Ráji.
Tři nejlepší soutěžící si podle pořadí vyberou muže,
se kterým by chtěly na rande do Ráje.
Dnešní hra bude odhalena.
Otevřete prosím černou skříňku.
- Co to je? - Netuším.
- To je jegichagi? - Co?
Co to je?
- A tohle? Kšiltovky? - Kšiltovky?
- Co tohle? - To je ocas.
- Co? - Jde o Zvířecí ocásky.
- Zvířecí ocásky. - To budem hrát jak?
Zde jsou pravidla dnešní hry.
Každá z žen si musí nasadit kšiltovku, kolem pasu si upevnit ocas
a poté vstoupit do ringu ve dvojicích.
Po zaznění signálu vítězí ta,
která jako první vytrhne své soupeřce kšiltovku a ocas.
- Tohle budem mít na sobě? - To snad ne.
Pokud tohle vidíte na vlastní oči,
- začnete být nervózní. - Fakt?
Viděl ženský zápas.
Ano, těžko se na to dívá.
Radši bych do toho šel sám.
Tohle může být drsný.
Taky si myslím.
Budou soutěživé.
Min-jong by to mohlo jít.
Doufám, že nebudu zápasit s tebou.
- Se mnou? Proč? - Bojím se.
Abych byla upřímná,
ostatní dívky vypadaly tak křehce.
Tak jemně a zranitelně.
Tak jsem si říkala, že vyhraju, ale kdo ví?
Každá si vylosuje míček a vybere si tak svou soupeřku.
To se všichni vyhýbají Min-jong?
S ní soutěžit nechceš.
Počínaje Čo Min-dži, vylosujte si prosím všechny míček.
Mám žlutý.
Tak.
- Modrý. - Má modrý.
Červený.
Každá má jinou barvu.
ČERVENÝ MÍČEK AN MIN-JONG PROTI JU SI-UN
Je mi Si-un líto.
Takový je osud.
Berme to v klidu.
Počkej.
Srdce mi každou chvíli vybuchne.
Mám hrozný strach.
Co když budu s Hje-son?
MODRÝ MÍČEK JUN HA-DŽONG PROTI ČCHÖ HJE-SON
- Týjo. - Jo!
Budou bojovat o Kwan-huie.
- No nevím teda. - Já taky ne.
ŽLUTÝ MÍČEK KIM KJU-RI PROTI ČO MIN-DŽI
Opatrně, abyste se nezranily.
Zahájíme první zápas.
Ju Si-un a An Min-jong, prosím, vstupte do ringu.
Do toho.
Jdeme na to.
Držím palce.
Tohle bude jednostranný zápas.
Do toho.
Začněte prosím, jakmile uslyšíte signál.
Připravit.
Teď!
- Týjo. - Jdou na to.
Páni.
Pěkný.
Je dost silná!
Panečku!
- To je hrozný. - Týjo.
Je tak silná!
- Chytila ji. - Vidíte? Nikdy nevíte.
Páni!
Ne.
Jsi hrozně silná! Co to je?
Říkalas, že ti tohle nejde!
Můj prst.
- Vypadá tak odhodlaně. - Koukněte na ni.
Chystá se na ocas.
Hustý. Čeká na správnou chvíli.
- Najednou je tak vážná. - To jo.
Si-un, jsi tak dobrá!
Podívejte, jak Si-un zvážněla.
Jsou pěkně vyhecovaný.
Do toho.
To je děsivý.
Takový bojovný pohled!
Jen tak dál, Si-un.
- Je namakaná. - Min-jong.
- To zvládneš. - To dáš.
Zpevněte střed těla.
„Zpevněte střed těla.“
Hustě!
To je ono. To dáš.
- Už jdou na to. - To dáš.
To bylo šílený!
Nechala ji vzít kšiltovku.
A jako první měla ocas.
Vyhrála o zlomek vteřiny.
Vyhrává Ju Si-un.
Páni.
To je sranda.
- Vyhrála Ju Si-un. - Neuvěřitelný.
Dobrá práce.
To bylo šílený.
- Už první zápas měl sílu. - Bylo to těsný.
Byla tak blízko.
- Další velký zápas. - Druhý zápas.
Čo Min-dži a Kim Kju-ri, prosím, vstupte do ringu.
- Pojďte. - To dáš.
To zvládneš.
- Těším se i na tenhle zápas. - Já taky.
Hodně štěstí.
Neubližte si.
Začněte, až uslyšíte signál.
Připravit.
Vypadala dost křehce,
tak jsem si myslela, že bych mohla vyhrát.
- Jdeme jako poslední. - Já vím. Znervózňuje mě to.
- Do toho. - Hodně štěstí.
Jsi tak křehká.
Promiň mi to.
„Křehká? Promiň?“
Promiň.
Týjo.
Je tak silná!
Min-dži panikaří.
- To teda. - A Kju-ri se k tomu stále usmívá.
Nenech se vyvést z míry!
Panečku.
Bože, prosím, buď na mě mírná!
„Buď na mě mírná.“
Kju-ri má kuráž.
- Útočí s úsměvem. - Ten její výraz!
Ten přehoz přes nohu.
- Ten přehoz přes nohu. - Jak wrestling.
Co to bylo?
Jak wrestling.
Dostala ji na zem.
Ale Kju-ri se ani nezamračila.
- Stále se usmívala. - A přitom…
Porazila ji s úsměvem.
Vyhrává Kim Kju-ri.
- Je tak silná. - Je neuvěřitelná.
Byl jsem v šoku, když mi z hlavy spadla ta kšiltovka.
Strašně jsem se styděla za to, co jsem předtím řekla.
To bylo drsný.
- Úžasný. - Fakt hustý.
Mohla by být vítězka hry.
Páni, srdce mi buší jako o závod.
Ha-džong.
Nebuď nervózní. Prostě se snaž.
- Půjde ti to. Jen buď opatrná. - Buď opatrná.
Čchö Hje-son a Jun Ha-džong,
- prosím vstupte do ringu. - Neubližte si.
Nevzdávejte to až do konce.
Ať je to bezbolestné.
Ukažte nám, co umíte. Hodně štěstí.
Začněte, jakmile uslyšíte signál.
Připravit.
- Jak to mám udělat? - Je tak nervózní.
Koukněte, jak se pohybuje.
- Jak začít? - Přibližte se.
Je opatrná.
Jako by Hje-son lovila.
Ne, hlava…
- Hned jde na ocas! - Co? Tak rychle?
Ne, hlava…
Co to je?
Ne, hlava…
- To dáš! - Ne, hlava…
- Co to je? - Ta kšiltovka.
Do toho, holky.
To je děsivý.
Ha-džong se naštvala!
Do toho, holky.
Ha-džong se naštvala!
Ztratila trpělivost spolu s ocasem.
Je rozzuřená.
- Jsou tak roztomilý. - To je ono!
- Tohle je Ha-džong.
Ha-džong, pozor!
Ta noha.
- Kopla ji. - Kopla ji.
Ha-džong, pozor!
Je tak rozkošná!
Vyhrává Čchö Hje-son.
Jsi v pohodě?
To bylo super.
Ha-džong.
Ha-džong, nemůžeš do ní jen tak kopnout.
Hej.
- Tohle není UFC! - A prý že prohraješ s grácií.
- A co jsem udělala? - Bylo to jak na UFC.
Co to mělo být?
I ona si myslí, že je to vtipné.
Je tak kouzelná.
- Já Ha-džong miluju. - Já taky.
- Je fakt něco. - Je rozkošná.
Rozesmála mě.
Hej, jsi nejlepší.
Nic si nepamatuju.
V závěrečném zápase budou bojovat tři soutěžící.
Ju Si-un, Kim Kju-ri a Čchö Hje-son,
prosím, vstupte do ringu.
Neubližte si. Hodně štěstí!
Do toho!
- Všechny jsou celkem silné. - To jo.
A touží po vítězství.
Tahle letenka do Ráje nevyžaduje, abychom se s kluky na výběru shodli.
Můžu si s sebou vzít, koho chci.
Tak jsem si chtěla vybrat někoho, kdo si mě pravděpodobně nevybere.
Nejvíc jsem zvědavá na Min-ua, on je moje první volba.
Chci si vzít s sebou do Ráje Min-ua.
JU SI-UN
Mám pocit, že Kju-ri si chce tentokrát taky vybrat Min-ua.
Tak jsem si říkala, že bych měla porazit aspoň ji.
Tentokrát…
jsem uvažovala o Min-uovi nebo Min-gjuovi.
Všechny tam chtějí se stejným klukem.
Všechny tři chtějí Min-ua.
Nechtěla jsem ho ztratit, tak jsem se snažila, co jsem mohla.
Do toho.
Snaží se prohlédnout soupeřky.
Jde z nich strach.
Vzájemně se vyhodnocují.
Proč se díváš na mě?
Kju-ri byla fakt dobrá.
Si-un se zatvářila bojovně.
Vyměnily si pohledy.
Spolčily se.
Spikly se proti ní.
To bylo rychlý.
Hje-son byla rychlá.
Si-un se naštvala.
Je tak rozčilená.
Pěkný.
Opatrně.
- Co? - To ne!
To snad ne.
- Nespadla úplně. - Vyřazena.
3. JU SI-UN
Ale ne. Si-un.
Vedla sis dobře.
Všechny poráží s úsměvem.
Počkat.
Vydrž!
Počkat!
Vydrž!
Počkat!
- Co to? - Počkat!
Je hrozně silná.
- Vydrž! - Je hrozně silná.
Ne! Počkej!
Kju-ri vyhrála.
Co jsem to právě viděl?
Počkej!
- Co? - Neuvěřitelný.
To je tak vtipný.
Choi Hje-son je vyloučena.
1. KIM KJU-RI, 2. ČCHÖ HJE-SON
Znovu mi naskočila husina.
Pojď sem. Hej. Máš něco ve vlasech.
Tvoje vlasy.
- Kwan-hui je tak milý. - Kwan-hui.
- To bylo hustý. - Hje-son.
Jsi v pohodě?
To bylo super.
- Jsi v pohodě? - To bylo fakt drsný.
Je fakt dobrá.
- Kju-ri je dost namakaná. - Fakt hustý.
Ukázalo se, že je drsná.
Připadala nám slabá.
Myslela jsem, že se Kju-ri bude ostýchat,
ale ona jim to prostě nandala.
Nemyslel jsem si, že bude agresivní.
- Obvykle je klidná a vyrovnaná. - To jo.
Nemyslel jsem si, že by chtěla, aby ji lidi viděli neupravenou.
Ale k tomu vlastně ani nedošlo.
A vyhrála první místo.
- S úsměvem na tváři. - Přesně.
Jak vypadám?
- Dobře. - Jo?
Máš fakt problém.
Bavil ses?
O co tu jde?
To byl přímý úder.
To bylo roztomilé.
- Bavil ses? - Zeptej se, proč rozdala čtyři bonbóny.
Najdu si je.
To bylo děsivý.
- Kam bychom měli jít? - Takže ses bavil?
Jen jsme vtipkovali. Ona, já a Min-u.
- Aha. - Jo.
- Co? - Tohle je děsivý.
- Proč? - Je to jako u výslechu.
- Přestanu o tom mluvit. - Dobře.
Netrávil jsem s ní čas jako s tebou.
- Opravdu? - Jo.
Fakt?
- Co jste teda dělali? - Co?
Co jste dělali?
Jen jsme se procházeli ve vodě.
To my dva taky.
No, s tebou…
Nosil jsem tě na zádech jako dítě.
- Jsi snad můj táta? - Můžeš mě tak nazvat.
Čekala jsem, že pojedeš.
- Fakt? - Jo.
- Jak to? - Přišla v polovině,
tak jsem si říkala, že si vybere kluka, co je přístupný a mužný.
Nevybrala si mě proto, že jsem mužný. Bylo to proto, že jsem vtipkoval.
Řekla, že jí připadám vtipný.
Co?
Asi vtipkuješ a vycházíš s každým.
Já se bavím jen s tebou.
Měla by ses snažit vycházet s každým.
To já teď vycházím.
- Jen jsem kvůli tomu mrzutá. - Nebudu se zlobit,
ani když půjdeš do Ráje.
- Vyměnili si role. - Že?
- Ale je to pěkný. - Proč to nezmínit?
Upřímně řečeno, holka, co rozdala čtyři bonbony, nemá co mluvit.
Hje-son mi dala k přemýšlení dva různé scénáře.
Ale ten první se mi moc nelíbil.
O co šlo? Povídej.
- Půjdeš do Ráje - No?
- a tam změníš názor. - Aha.
Budeš na vážkách. Ale nakonec si vybereš mě.
Řekla jsem, že v takovým případě si tě nevyberu.
Co je ten druhý?
Tvoje pocity se nezmění. Ale s tím prvním nejsem v pohodě.
Je to ten první?
To je tajemství.
- Už půjdu. - Počkej.
- Buď upřímný. Je to ten první? - Dobře.
Jak by mohl být? Trávil jsem s ní čas jen jednou.
A když to uděláš ještě jednou?
Tohle ti jde, co?
- Co? - Tvoje otázky jsou dneska na místě.
Odpověz mi jasně.
Ale to by nebyla žádná zábava.
Takhle je to teď?
Ty jsi rozdala čtyři bonbóny.
- Tak já půjdu. - Dobře.
- Přestaň. - Musím veslovat.
- Tohle je oceán. - Udeřím tě tímhle.
Jsme uprostřed oceánu.
Jsem ráda, že sis to užil.
Chci s tebou jít do bazénu.
- Do bazénu? - Jo.
Čin-sokovy pocity se asi změnily.
- Je to vidět na výrazu. - Jo.
Měla se k němu chovat líp, dokud mohla.
Je to trochu smutný, když vidím, jak s ním Min-jong mluví.
- Vždy mu pokládá sugestivní otázky. - To jo.
- To právě teď dělá. - Máš pravdu.
Dotazovaný by z toho mohl být vyčerpaný.
- Máš pravdu. - To by neměla dělat.
Čin-sok ji uklidňoval tím,
že jí říkal, že se mu stále líbí.
- On bývá většinou otevřený. - Právě.
Nakonec to byla Min-jong, kdo ho přiměl ke změně.
- Máš pravdu. - Souhlasím.
Kdo to tam je?
Všichni kluci.
Neměly bychom jít ven?
- Měly? Pojďme. - Dobře.
Zdravím.
- Co děláte? - Ahoj!
Proč jsi takhle oblečená? Vždyť nejdeš do Ráje.
Já vím. Nemůžu uvěřit, že ty tři poletí do Ráje.
Šlo ti to líp, než jsem čekal.
- Jo? - Tvoje soupeřka byla moc silná.
To je pravda.
- Co to je? - Co to bylo?
Si-un takhle naklonila hlavu.
Připomíná mi to Před úsvitem.
Nechceš si popovídat?
- Jasně. - Ta hra byla opravdu zábavná.
Pořádně jsme si nepopovídali.
- To jo. - Jo, no.
Min-u sebral odvahu.
To mám radost.
- Romance je ve vzduchu. - To jo.
- Je to pohodlné. - Fakt?
- Chceš tohle? - Já? Jasně.
Hodí se ti ke košili.
- Tohle? - Jo.
Máš pravdu.
- Jaká byla včera večeře? - Bez tebe nuda.
- Fakt? - Jo.
Předtím jsme spolu mluvili jen jednou.
Přišlo mi, že jsme se oba tak styděli,
- že jsme si pořádně nepromluvili. - Aha.
Ale byla jsem ráda, že ses mě snažil oslovit.
- Já s tebou taky chtěla mluvit. - Fakt?
- Jo. - Díky.
Ale ty ses zeptal jako první, jestli si popovídáme.
Vypadáš teď mnohem míň nesměle.
- Mám pocit, že se to zlepšuje. - To určitě.
- Každopádně, oba jsme… - Máš tu rtěnku.
Fakt?
- Je pryč? - Počkej.
Už?
Už.
- Slezl mi make-up? - Trochu…
- Jo? - Jen trochu.
- Opravdu? - Poťukej si to.
- Už dobrý? - Jo, dobrý.
- Co to je? - To bylo hezký.
- Co to? - Co je to za atmošku?
- Sluší jim to spolu. - To teda.
Myslím, že na tváři nic neměla.
Taky si myslím.
Sluší ti to.
Že? Protože poletím do Ráje.
Byla jsem trochu smutná. Chtěla jsem první místo.
- Opravdu? - Jo.
Aha.
Někoho tam chci vzít.
Fakt?
V podstatě říká: „Tebe!“
Někoho tam chci vzít.
Fakt? Už víš koho, jo?
Jo.
Chci tam vzít někoho, s kým si dokážu hezky povídat a s kým si sednu.
- Chápeš? - Jo.
Přesně. A člověk, se kterým se mi tu hezky povídá je…
Nemůžu říct, že jsi to ty… Ale jsi to ty.
Nemůžeš říct, že to jsem já, ale jsem to já?
Myslím to vážně. Nicméně…
Moc jsem si přála jet s tebou do Ráje, ale nepůjde to,
jestli si tě vybere dřív jiná.
- Vážně? - Jo.
Přišlo mi, že bychom si tam mohli opravdu pořádně popovídat.
- To jsem si říkala. - Aha.
Proto jsem tam chtěla s tebou.
Ale skončila jsem na třetím místě.
A jsem z toho hrozně špatná.
- Opravdu? - Jo, jsem.
Nebudu dneska moct usnout.
Vedla sis moc dobře.
- Fakt? - Vedla sis skvěle.
Jsem zvědavá, jak to dnes dopadne.
- Chápu. - Jo?
Co když si tě vybere jiná?
- Jiná? - Jo.
Hlavní je, kdo si vybere tebe.
Bylo by hezké, kdyby to byl někdo, koho bych rád líp poznal.
Zajímají tě?
Kdo že vyhrál? Hje-son a…
- Kju-ri. - Kju-ri.
Pozval jsem tě sem, protože s tebou jsem chtěl mluvit nejvíc.
Pokud tu nakonec zůstanu nebo…
Co když nakonec pojedeš?
- Když pojedu? - Jo.
Jen na mě nezapomeň.
Dobře.
Dobře. Nezapomenu.
Ale…
Ten pták má co říct.
- My tu mluvíme. - Fakt?
Možná nás chtěl vyrušit. Mám pocit, že ten zvuk byl špatným znamením.
Působí to jako vzkaz.
No tak. To nemůžem vědět.
- Myslíš? - Jo.
Přej si hodně a splní se ti to.
To je pravda.
Doufám, že si toho hodně přeješ.
Jasně.
Modli se.
- Budu. - Modli se za mě.
Jak moc se budeš modlit?
Hodně.
- Co to má být? - Fandím Si-un.
Už v Ráji jsou.
- Líbí se mi, jak jsou upřímní. - Mně taky.
- Není to to, co jsme chtěli vidět? - Rozhodně.
Min-u začíná ukazovat, jak okouzlující doopravdy je.
To proto, že je se Si-un.
Myslí si, že je úžasná.
Je ale mladší než ona.
Jak to asi dopadne?
Min-u je o tři roky mladší než ona.
Pojď.
Už ses rozhodla?
- Já? - Jo.
Asi jo.
A kdo to je?
To je tajemství. Proč? Ke komu se přikláníš?
- Chci tam jít s Min-uem. - Min-uem?
- Stejný kluk. - Jo.
Si-un pravděpodobně netuší, že Hje-son taky uvažuje o Min-uovi.
- Taky si to myslím. - Že?
Nikdy jsem nic takového neřekla,
ale jsem ráda, že jsem s ním dnes mluvila.
Opravdu?
Jak to, že sis jím tak jistá?
- My oba… - Vážně?
U ostatních jsem to nikdy necítila, ale kvůli Min-uovi se mi rozbušilo srdce.
Opravdu? Panečku.
Musím ho ale lépe poznat.
To předtím byla jen krátká konverzace.
Mluvili jsme jen o tom, co k sobě cítíme.
Myslím si, že když s ním pojedu do Ráje, bude mi ohledně něj pak vše jasné.
A to bych si přála.
- Teď, když Hje-son ví, co cítí… - Vypadá zaskočeně.
Co když si stejně vybere Min-ua?
- To by neudělala. - Ani náhodou.
- Když ano… - To by bylo hodně nepříjemný.
Dokonce řekla: „Panečku.“
- To by neudělala. - Víte, co by bylo nejlepší?
Kju-ri chtěla jít s Min-gjuem nebo Min-uem.
- Jo. - Pokud půjde s Min-gjuem,
a protože Hje-son ví, co Si-un cítí…
- Měla by ustoupit? - Není do Min-ua tak zblázněná.
Chce jen změnu, takže když ustoupí, mohly by obě…
Kdyby o tom Hje-son neslyšela, myslím, že by si vybrala Min-ua.
Ale teď, když to ví, tak si to asi rozmyslí.
- Vadilo by ji to udělat. - Přesně.
Držím Min-uovi a Si-un palce.
- Snad spolu do Ráje půjdou. - Jo.
Nyní sestavíme páry, které půjdou na rande do Ráje.
SESTAVENÍ PÁRŮ DO RÁJE
KIM KJU-RI
ČCHÖ HJE-SON
JU SI-UN
Počínaje Kim Kju-ri, která je na prvním místě,
vyberte prosím osobu, se kterou byste chtěly do Ráje.
Člověk, se kterým bych chtěla do Ráje…
- Nebuď tak nervózní. - Ale já jsem nervózní.
Užij si to, Min-gju.
Měj se.
Co když si vybere Min-ua?
Co když ho ukradne?
Všechno, o čem jsme mluvili, by bylo k ničemu.
Ne, dokonce se s Min-gjuem držela za ruce.
Kim Kju-ri si vybrala…
Čchö Min-u.
Vidíte? Co jsem říkal?
To snad ne.
Čchö Min-u.
Je to Min-u.
Čchö Min-u, vezměte prosím Kim Kju-ri za ruku a vydejte se do Ráje.
Čchö Min-u.
Čchö Min-u, vezměte prosím Kim Kju-ri za ruku a vydejte se do Ráje.
Co se to děje?
Min-u je teď oblíbený.
- Já vím. - Je miloučký.
Překvapilo mě to.
Teď máme odejít?
Tohle jsem nečekal.
- Nečekal? - Ne.
- Vážně? - Vůbec.
Si-un vypadá tak…
- Je to vidět. - Musí se dívat,
jak muž, kterého má ráda, odchází s jinou ženou a drží ji.
- To se nestává často. - To teda.
Ale Si-un to dnes musí snášet.
Kju-ri si Min-ua vybrala hned první den.
Fakt?
- Zůstali spolu v Pekle. - Ano, mají nějakou minulost.
Opravdu se tohle teď děje? Já…
Nečekal jsi to? Vybrala jsem si tě už první den.
Jen mě to překvapilo.
Od spojení Pekel jsme spolu pořádně nemluvili.
- Já vím. - Tak proto.
Každopádně dneska to bude fajn.
Věděl jsem, že to bude Min-u.
- Ty jsi s ní jednou v Ráji byl. - Máš pravdu.
To je pravda.
Ať se děje, co se děje, půjdu tam ještě jednou s Kju-ri.
Na druhém místě se umístila Čchö Hje-son.
Myslím, že Hje-son půjde s Kwan-huiem.
Tomu ale řekla, že si vybere někoho jiného.
- Koho jiného by si vybrala? - Nikdo další není.
Jsem zvědavá, koho Hje-son vybere.
- Je těžký to odhadnout. - Ještě neví.
Na druhém místě se umístila Čchö Hje-son.
Čchö Hje-son, vyberte prosím osobu,
- se kterou byste chtěla do Ráje. - To jsem zvědavý.
Člověk, se kterým bych ráda do Ráje…
je Son Won-ik.
Son Won-ik.
- No jo. - Son Won-iku,
vezměte prosím Čchö Hje-son za ruku a vydejte se do Ráje.
Kwan-hui je zklamaný.
Věděls, že to přijde, Kwan-hui.
- Vypadá zklamaně. - Třikrát si promnul obličej.
Dvakrát vertikálně a jednou horizontálně.
- Son Won-ik. - Měj se.
Son Won-iku,
- vezměte ji prosím za ruku… - To je něco.
…a vydejte se do Ráje.
Won-ik je jedním z těch, koho chci lépe poznat.
Nemyslela jsem si, že bychom se navzájem vybrali,
takže jsem se rozhodla jít s ním, když mám šanci.
- Dáme si spoustu dobrýho jídla. - To zní dobře.
- Už teď cítím tu pohodu. - Super.
S kým má jít Si-un teď?
Jsem zvědavá, koho si Si-un vybere, když ne Won-ika.
Kwan-huie?
Nemám tušení.
Kwan-hui je nejspíš další volbou.
Proč si Ha-džong myslí, že to bude on?
Z jejího pohledu.
Člověk, se kterým bych ráda letěla do Ráje…
je Pak Min-gju.
Pak Min-gju.
Pak Min-gju,
vezměte prosím Ju Si-un za ruku a vydejte se do Ráje.
Vybrala mě?
- Volali moje jméno, že? - Pak Min-gju.
Ahoj.
- Půjdem? - Připravená?
Vzhůru do Ráje.
- Opatrně. - Jasně.
Chtěl jsem tě líp poznat.
- Já tebe taky. - Děkuju.
Konečně letíme spolu, že?
Promiň mi to.
Pojďme se dnes lépe poznat.
Dobře, pojďme.
Něco je na nich jinak.
Hje-son chce jít asi s Kwan-huiem později.
Tentokrát chce prostě poznat další kluky.
Myslím, že mu chce oplatit všechno, co udělal.
Když se bavila s ostatníma dívkama,
stěžovala si i na něj.
Na jejím místě
bych ho podruhé do Ráje vzít nechtěla.
Dokonce mu řekla, že si ho nevybere.
V Pekle to bude zajímavé.
Ha-džong a Kwan-hui jsou v Pekle s tou novou dívkou, Min-dži.
Pojď ven.
Výhled je v tuhle denní dobu nádherný.
Je to krása.
Posaďme se sem.
Kamkoli.
Pane jo.
Nedokážu jasně myslet.
Je tu tak krásně.
- To je. - Že vypadám, že sem patřím?
Trochu jo, no.
A hrdost zas v háji.
- Chceš něco říct? - Ne, jen jsem…
Jen jsem měla pocit, že jsem na tebe byla
příliš tvrdá, tak jsem se ti chtěla omluvit.
Omluvit?
Jen jsem ti chtěla říct, že mě to mrzí.
Asi si vyčítala, co řekla.
Je odvážná, že o tom mluví.
Ha-džong je dost průhledný člověk.
- No… - Včera jsem se nechala unést
a byla jsem na tebe trochu tvrdá.
Chápeš…
Já jen…
- Jen? - No, jen jsem…
Nebyla jsi to jen ty. I já se tak choval.
I tak jsem…
Myslím, že jsem řekla pár věcí, které tě mohly ranit.
Přemýšlela jsem o tom a tak jsem se chtěla omluvit.
- To… - Promiň.
Proč ta náhlá omluva?
Upřímně jsme byli jediní,
kdo se včera pohádal.
Cože? Nehádali jsme se.
Ani v Ráji jsme se podle mě nehádali.
Když nedostanu odpověď, kterou chci, nebo když mě něco rozčílí,
mám tendenci být upřímný.
A vím, že i ty jsi typ člověka, který musí říct svůj názor.
Jen jsem se chtěla omluvit, protože mě to trápilo.
Nic se neděje.
- Jsi si jistý? - Mě to netrápilo.
To je úleva.
Jen jsem měla pocit, že jsem na tebe byla nepříjemná za to,
že máš jiný názor než já.
Měla jsem z toho špatný pocit.
Aha.
- Cením si toho. - Dobře.
Chceš k tomu něco říct?
No…
Nemusíš si to vyčítat. Nemám ti nic za zlé.
Teď, když jsme o tom mluvili, chci, abys zapomněla na to,
co se stalo.
Taky to udělám.
Dobře. To zní dobře.
Fajn.
Doufám, že jim to dopadne.
Co tím myslí? Zapomenout na společné vzpomínky?
Ne, o to nejde.
Chce říct, že se nemusí cítit špatně.
- Kvůli tomu, co se stalo. - Fakt?
Neříká, že by měli zapomenout na vzpomínky.
Vlastně jsem to pochopila stejně jako ty.
- Jo? - Ukončit to tak…
Ne, to rozhodně ne.
- Opravdu ne? - Ne.
Ale připadalo mi, že jí Kwan-hui říká,
že už ho nezajímá, co dělá,
- a že je mu lhostejná. - Tak jsem to pochopila.
- Ha-džong pro něj teď není důležitá. - Ne.
- Kjuhjune… - Souhlasím.
Je mu jedno, jestli ho má ráda, nebo je na něj tvrdá.
Ať už dělá cokoli, nedotkne se ho to.
- Tak to chápu. - Já taky.
- Ne. - Přemýšlej, Kjuhjune.
Rozhovor by takhle neskončil, kdyby chtěl, aby to mezi nima vyšlo.
Myslím, že Kjuhjun to v hloubi duše ví.
- Nechce si to připustit. - Ne, no.
- Chce, aby skončili spolu. - Přemýšlej o tom.
Řekl Hje-son, že Kju-ri se mu nelíbí.
Ale když přišla Min-dži,
znovu řekl, že má zájem o tři dívky.
To znamená, že Ha-džong je stále ve hře.
Jsou to Ha-džong, Min-dži a Hje-son.
- Na seznamu je ale nízko. - Taky si myslím.
- Z tohohle se jen tak nevzpamatují. - Souhlasím.
- Podle mě Ha-džong stále doufala. - Přesně.
Omluvila se a snažila se s ním mluvit,
ale Kwan-hui byl chladný a odtažitý.
- Ha-džong se opravdu hodně snažila. - Jo.
Stále věřím, že je mezi nimi naděje.
Tady.
Ne. Ta, co jsem vzal.
Ale jsou tu dva lidi.
Měl by ses s ní jít vyfotit.
- Vyfotit? - Nemáš foťák?
Tahle je fakt hezká. Co?
- No… - Ha-džong!
- No? - Tady jsi pěkná.
- Fakt? - Vezmi si ji domů.
- Ukaž. - Sluší ti to tu.
Kwan-hui.
Včera jste mě nazval Dipsym.
- Byl jste to vy? - Ne, on.
To byl on?
- Byla jsem na vás naštvaná. Pardon. - Vy?
- Já řekl, že vypadáte jak tráva. - Cože?
- Vždyť si to ani nepamatujete. - Ta tráva mě pobavila.
Je to všechno tvoje vina. Moje pověst je už tak dost špatná.
Co? To není.
- Sladký? - Jo.
Nechápejte to zle. Nejsem špatný člověk.
Proveďte mě.
- Tady? - Jo.
Co chcete vidět?
Když už jste mě nazval trávou…
To s Dipsym…
Vážně, nemůžu…
Proč jste si to myslela zrovna o mně?
- Protože jste v červené vypadal skvěle? - Aha.
- Byla jste tamhle? - Ještě ne.
Aha.
Kde začít? Možná bychom měli začít u téhle studny.
- Tady je studna? - Jo.
Ne, tu nepotřebuju vidět.
Ha-džong…
- Panečku. - Chudák Ha-džong.
Tady ne. Je tu hodně hmyzu.
Nekomplikujme to.
- Tamhle je loď. - Aha.
Je malá, takže je nepohodlné v ní jíst.
Na pláži na druhé straně se dá dobře cvičit.
- Je tu další pláž? - Jo.
Jsou tu dvě pláže.
Aha.
Chodím cvičit na tu druhou pláž.
To je asi tak všechno.
- Užila jste si včerejšek? - Užila.
Ostatní říkali, že jste vtipálek.
Neznají mě moc dobře.
Tak jsem na vás byla zvědavá.
Jsem vtipný, ale chvíli mi trvá, než se otevřu.
Aha.
Všichni jsme se včera sblížili.
Co já?
No…
Jsme si v podstatě cizí.
Mluvili jsme spolu jen jednou,
ale každý říkal, že jste skvělá.
Já jen…
Souhlasil jste s nimi?
- Do jistý míry jo. - Co?
- Co tím myslíte? - Já jen…
Přišlo mi to mezi námi trochu divný.
- Se mnou? - Tak jsem si myslel…
Myslel jste si, že neuspějete?
To ne. Řekl jsem si, že to ani nebudu zkoušet.
- Vážně? - Chci říct…
Máte skvělou osobnost. Jsem si jistý, že všichni kluci po vás půjdou.
Co vy? Nejste taky kluk?
Já si jen nemyslím…
Sbírá body.
Co vy? Nejste taky kluk?
Já si jen nemyslím, že jsem vás zaujal.
Co?
Čin-sok říkal, že jste řekla, že se mnou bylo nejtěžší mluvit.
To je pravda. Myslela jsem, že o mě nemáte zájem.
Ani jste si nesundal sluneční brýle. Ani teď.
Ne, sundal jsem si je před vámi.
A proč je máte teď?
- Ty nejsou sluneční. - Jsou to normální brýle?
- Ukažte. - Blokují modré světlo.
Vypadám dobře?
- Hodí se k outfitu. - Vážně?
Kwan-hui vypadá… Jak to nazvat?
Vypadá velmi napjatě.
Podle mě o ni má zájem.
Na začátku je vždy takový.
- Fakt? - Jo.
- Vypadal dost napjatě. - Takový na začátku je.
Začal jsem vás zajímat, protože vám o mě Čin-sok hodně řekl?
Řekl mi toho hodně o všech, ale vás jsem si nejlíp zapamatovala.
Nejlíp zapamatovala.
Napadlo mě, že jste to s Dipsym možná nemyslel ošklivě,
tak jsem se vás na to chtěla zeptat,
ale nebyl jste to vy. Což jsem ráda.
Řekl jsem, že váš outfit vypadá jak tráva.
Když jste to řekl,
znělo to jak kompliment.
Jsem svěží jako tráva.
- Jasně. - Tak to vyznělo.
- O to šlo. - Ale to jsem neřekla.
Váš outfit měl stejnou barvu.
To máte pravdu.
Měl bych teď poděkovat Čin-sokovi.
Teď si se mnou povídáte, protože vám řekl, že jsem vtipný.
Jsem mu vděčný. Nemyslel jsem, že s vámi budu mluvit.
Proč jste si to myslel?
Není to jasný?
Jo tak? Já s váma chtěla mluvit, tak jsem vás oslovila.
Já přišla za vámi.
Viděla jste mě procházet kolem.
Ne, hledala jsem vás.
- Hledala jste mě? - Jo.
Aha.
Ze všech tady, si myslím,
že jsem na začátku s nikým tolik nemluvil.
- Jako se mnou? - Jo.
Je zvláštní, že jsme si toho už tolik řekli.
To proto, že pořád mluvím.
Obvykle tolik nemluvím.
Ale vy jste hodně…
- Není se mnou legrace? - S každým dobře vycházíte.
S každým?
Všichni vás budou mít rádi.
Všichni?
Tak mi to připadá.
- Jo? - Jo.
Myslím, že jsem se s Min-dži sblížil nejrychleji.
To mě vážně zaskočilo.
Překvapilo mě, že mě oslovila,
a šokem byl i samotný rozhovor.
Bylo to šokující, ale zároveň osvěžující.
Tak mi to dnes připadalo.
Zdá se, že s Min-dži se lidi cítí dobře.
- Vypadá to tak. - Umí vést konverzaci.
Včera taková s Čin-sokem
- nebyla. - To je fakt.
Tohle je jiná stránka Min-dži, takže nevím, jak ji popsat.
Na rovinu po něm vyjela.
To teda. Nečekala jsem to od ní.
Všichni se bavili,
když ho poprosila o prohlídku a nenuceně ho odvedla pryč.
Měli bychom se od ní učit.
- Ta věc s Dipsym byla jen výmluva. - Máme se co učit.
Jen s ním chtěla být o samotě.
Kdyby to byl problém, vzala by si Ha-bina.
Chtěla toho Dipsyho potrestat.
Ale byl to Ha-bin, tak řekla, že se jí komentář líbil.
Když Čin-sok zmínil Kwan-huie, měla jsem špatný pocit.
Tohle jsem čekala.
Když o Kwan-huiem mluvil, vypadala zaujatě.
Hlavně když slyšela, že je vtipný.
Ach jo.
- Krása. - Vypadá to skvěle.
Pořádně se najezme.
Díky za jídlo.
- Dobrou chuť. - Dobrou.
Můžu si vzít tenhle talíř?
Jasně.
Ta rýže je…
Ty toho sníš hodně.
Je to dobrý.
Je zvláštní jíst tohle po spoustě mrkví.
- Divný? - Jo.
Když to říkáš, třeba nám zas dají mrkev.
Beru to zpátky. Už nikdy více.
To nemůžeme dopustit.
- Nejsi unavený? - Jsem v pohodě.
- Vážně? - Ty jsi ospalá?
- Máš hodně energie. - Asi odpadnu později,
tak kolem osmé večer.
- To jsi měl pohodlnou postel. - Proč?
Proč?
Určitě jsi byl spokojený.
To zas mluví o včerejšku?
- Proč zase? - Ať toho nechá.
Chce s ním mluvit,
- ale nejde to dobře. - Neví jak.
- To jo. - Páni, Min-jong.
- To jsi měl pohodlnou postel. - Proč?
Proč?
Určitě jsi byl spokojený.
Jíme tu…
- Co? - Jíme tu a ona…
- Je to vtipný? - Já se bavím.
Nemůžu přestat jíst.
Je zima.
Vezmi si bundu.
- Žádnou nemám. - Nemáš?
- Promiň, já nemám… - Já mám jen mikiny.
- Máš nějakou zapínací? - Ne.
- Chceš moji? - Mám jen jednu.
Můžu si ji půjčit?
Dám čaj, když jsme měli slané jídlo.
Jestli Min-dži řekne, že je jí zima, a Kwan-hui si kvůli ní sundá mikinu…
Nebo půjde pro svou zapínací mikinu?
- Jen jednu, prosím. - Jasně.
- Co já? - Ty taky.
Jsem ráno přecpaný.
Děkuju.
Jsem ráno přecpaný.
- Co? - Že jsem přecpaný.
To je jasné, když jíš, než jdeš spát.
To je pravda.
Včera jsme měli hrozně pálivé jídlo.
Co jste včera jedli?
Měli jsme tteokbokki.
- Mělas včera taky kari? - Jo.
Jo, tys to neměl…
No jo vlastně.
Ty šťastlivče. Jedls něco lepšího.
To máš pravdu. Jedl.
- Zadusím se jídlem. - Jez, jez.
Je jak manželka, co ho peskuje, když domů přijde opilý.
To už stačí.
Je to vtipný.
Nejradši bych si sedl tamhle a pozoroval ty dva.
Ne, to je dobrý.
Ale vy dva…
To je fuk.
Min-jong, přestaň.
Neví, jak jinak na to.
To fakt ne, no.
Bude mu to čím dál víc vadit.
- To jo. - Jo.
Je mu to určitě nepříjemný.
Min-dži začíná tušit, co se mezi nimi děje.
Jde o to, že tohle je jedna z věcí, co muži nemají rádi.
Může to být roztomilé, když takhle mluví, když jsou sami.
Ale pokud to dělá v přítomnosti ostatních,
nemusí se mu to líbit, protože je to nepříjemné všem.
- Ženy tohle taky nemají rády. - Že?
Ať toho nechá.
Min-jong se neumí moc dobře vyjadřovat.
Může být rozhozená, ale projevuje to špatně.
Všimněte si, že se Min-dži cítí nesvá.
Myslím, že pro ni bude rozhodující,
jestli jí Čin-sok dodá jistotu.
Nemůžu se dočkat, až uvidím večer v Pekle.
- Víc než Ráj. - Určitě.
Naším hlavním zájmem je teď Peklo.
Min-dži, protože jsi tu nová, zeptej se nás něco.
- No… - Jdeme rovnou na otázky?
- Jo. - Aha.
Myslíš, že si to rozmyslíš?
- Páni. - Bylo to příliš?
„Budeš mít Čin-soka stále ráda?“
To jsou nervy.
Je nervózní.
To je odvážný tah.
Nejspíš ne.
Nechcete soukromí?
Já první. Ty po mě.
- Mám se ptát tebe? - Koho chceš.
Kdo je tu nejzapamatovatelnější?
- Tady? - Tady?
- Nejzapamatovatelnější? - Jo.
Ta, na kterou stále myslíš.
- Buď upřímný. - Upřímně? Ty.
To jsem nečekal.
- Tohle nám říká poprvé. - Jo no.
Bylas v Ráji?
- Byla. - Se mnou.
- Opravdu? - Jo.
A jak to máte teď?
- Bylo to moc přímé? - Já jen…
Hrajeme hru na pravdu?
Jsem jen zvědavá.
Nevím toho o vás moc.
Co říkáš na to,
co teď Ha-bin o tobě řekl?
- Říkala jsem si… - Upřímně.
Už nějakou dobu bych chtěla jet s Ha-binem do Ráje.
Tohle jsem nečekal.
Dostane se Ha-bin konečně do Ráje?
Už jsme skončili, že? Můžu jít jinam?
Proč?
Neskončili jsme? Víme už všechno.
- Ne. - Co?
Ještě jsme neskončili.
Chceš jít ven?
Popovídejme si venku u stolu.
Jsem zvědavá, protože nevím, jak to máš.
- Já? - Jo.
- Ha-džong? - S tebou jsem ještě nemluvila.
- Ptej se. - Aha.
Doteď jsem s nikým ještě nemluvila
o svých pocitech a tak.
- Aha. - Lidi to zajímá…
- Neví, jak to mám. - Aha.
Ale ani já to nevím.
Chápu. Ale už ses rozhodla?
Myslím, že se k tomu blížím.
Tohle je tak super.
Myslí si, že se k tomu blíží. Nic není jistý.
Láska je ve vzduchu.
Vy dva jste zatím o svých pocitech taky moc nemluvili, že?
- Já? - Jen s Ha-džong.
- To je pravda. - O vašich pocitech.
Když jsem se ptala ostatních,
všichni řekli, že tě nemůžou odhadnout.
Mě?
To nechápu. Přede všema jsem to řekl.
Vážně?
To proto, že jsi zmínil mnoho dívek.
- Já… - Šlo o Kju-ri,
- Hje-son… - Hje-son a mě…
O nás tři měl zájem.
Zmínil jsem tyhle tři dívky.
- Opravdu? - Změnilo se něco?
Změnilo, ale právě jsem se rozhodl.
- Fakt? - Jo, rozhodl jsem se.
- Fakt? - Jo.
Teď už jsem v podstatě rozhodnutý,
takže si myslím, že zítra večer už to bude jen jedna dívka.
A jakmile se touhle dobou zítra rozhodnu,
už to až do konce bude ta stejná.
Fakt?
Tedy pokud vše půjde podle očekávání.
Opravdu?
Jde o Hje-son?
- Nebo Min-dži? - Je to Min-dži?
- To bude ona. - Určitě.
Po jednom rozhovoru?
Řekl, že to vnímal silně.
Nepamatuješ si rozhovor s ním na pláži?
Říkal jsi, že máš zájem o Ha-džong, že?
- Jo. - Je možný,
že se to změní?
No…
Neměli jsme ještě příležitost si pořádně popovídat.
Tak to chci nejdřív napravit.
Promluvte si. Přijdu zpátky.
- Dobře. - Taky si chci promluvit.
Aha.
Přijde mi, že se nás snaží dát dohromady.
Bolí mě hlava.
Co za pořádný rozhovor chceš?
- Jde o jednu věc. - No?
Nechci s tebou…
pořádný rozhovor tady.
Cože?
Co to znamená?
No…
Chci jet někam, kde můžeme tohle pravidlo porušit.
Jednoduše řečeno, chci s tebou do Ráje.
- Popovídat si? - Chci s tebou mluvit otevřeně a upřímně.
Všechno ti řeknu v Ráji, jestli se tam dostaneme.
Měla ses dobře?
Jo. Vypadáš, jak kdybys byl na líbánkách.
- Já? - Jo.
To není pravda.
Proč se na mě nedíváš?
Dívám.
Myslela jsem, že se ti líbím.
Jasně, že líbíš.
- Snažíš se mě sbalit? - Ne.
- Opravdu? - Jsem trochu smutná.
- Jak to? - Nevěděla jsem, že se ti tu někdo líbil.
V podstatě tu máš ženu.
Nikdy jsem neřekl, že je to moje žena.
- Ne? - Ne.
Máš ji rád?
Je to vůbec možné? Nejsme tu tak dlouho.
- Copak? - Nic.
Běž.
Je jedno, jak se cítím, vím, že tvé srdce tu stejně není.
Co?
- Ale nic. - Fakt jsi smutná?
Dnešek mi byl dost nepříjemný.
- Proč? - Co?
Nemám tušení, co se tu předtím dělo.
Řekl jsi mi, abych ti řekla, kdyby mě něco trápilo,
ale nemohla jsem kvůli jisté osobě.
Taková dřív nebyla.
- A proč je taková? - Změnila se,
co jsem se vrátil z Ráje.
Taky mě to překvapilo.
Jen jsem byla trochu zklamaná.
Myslím, že jsi fajn, a líbil ses mi.
Ale není to tak, že bych se do tebe bezhlavě zamilovala.
- Chápu. - Jen…
I mně to bylo nepříjemné.
Já s tebou jen jela do Ráje.
Ona si jen hraje.
Mrzí mě to. Nebyl to můj úmysl.
Nechtěl jsem…
Vsadil bych se, že se líbíš spoustě kluků.
- Já? - Jo.
- A co? - Co?
Nejsou ty.
Myslím, že o mě máš příliš vysoké mínění.
Včera to bylo moc fajn.
- Jo? - Jo.
Taky jsem si užil tvou společnost.
Nemyslel jsem si, že bych k někomu jinému něco začal cítit.
Ale začala se mi líbit Min-dži.
Ale nejspíš potřebuju víc času, abych porozuměl svým pocitům.
- Proč neříkáš, že jsem ti chyběla? - Cože?
Proč to neřekneš?
Já svoje city projevuju, ale ty mně na oplátku vůbec.
Přestanu s tím.
Abych byl upřímný,
- nevím, co si myslíš. - Jak to?
- Co si myslím? - Jo.
Jak to?
Řekla jsem, že se mi líbíš, ale chci poznat i ostatní.
Tak jsem to měla.
Ale všichni nás chtěli dát dohromady.
Nebyli jsme si ještě tak blízcí a cítila jsem se pod tlakem.
Ale pak jsme si víc povídali.
A já si uvědomila, co k tobě cítím.
Já si city k tobě ale už nejsem jistý.
Chci říct…
No…
Předtím jo.
Řekl jsem ti, co cítím, a podle toho jsem se taky choval.
Ale já to neopětovala?
Asi jsem to z tvé strany necítil.
Teď si jsem svými city jistá. Tehdy byl teprve třetí den.
Aha.
Po tvém včerejším odjezdu jsem o tobě stále s lidmi mluvila.
Nemusela jsi. To je vlastně to, co mi vadí.
- Proč jsi… - Povídej.
Proč jsi si začala být jistá, když jsem byl v Ráji?
Když jsme byli spolu, nebyla sis mnou jistá.
Nechápu, proč jsi si tím jistá teď.
Vlastně to tak bylo už před tvým odjezdem.
Chtěla jsem s tebou mluvit, ale ten den jsi odjel.
Tušila jsem, že odjedeš,
tak jsem si s tebou chtěla promluvit po Ráji.
Ale celá situace je taková, že…
Načasování je trochu zvláštní.
Chápu, že se možná neshodneme.
Nerad se cítím zmateně.
Taky nemám rád lidi, kteří mě matou.
Pro nás by asi bylo nejlepší nechat si možnosti otevřené.
Nemyslím si, že by bylo správné se vázat jeden na druhého.
Pojďme na vzduch. Je tu horko.
Já ještě nedomluvila.
Byla jsem z toho smutná.
Chtěl, abych se vyjádřila a tak jsem to udělala.
Pak mě začal odmítat.
Nevím, co mám dělat.
Špatně načasované.
Myslím, že klíčové je to, co Čin-sokovi vadilo.
Min-jong po jeho odjezdu do Ráje zneklidněla.
Myslím, že mu přijde, že ho nechce,
jen nechce, aby ho měla jiná.
Myslím, že byl zklamaný a snažil se jí to říct.
Kdyby mu Min-jong řekla, že to tak není,
mohl být ten rozhovor konstruktivnější.
Škoda, že se jim to nepodařilo.
- Podle mě je Čin-sok skvělý chlap. - To je.
Když mluvil s Min-dži, neřekl jí, co cítí.
- O nic se s ní nepokusil. - To je pravda.
Na druhou stranu, když mluvil s Min-jong,
dával jasně najevo, co cítí.
Fakt mi přijde jako slušný chlap.
Chce vše urovnat, než půjde za Min-dži.
Přesně.
Ani s Min-dži neflirtoval.
Nejdřív si promluvil s Min-jong, aby urovnal nedořešené záležitosti.
- Nechtěl si vytvořit náhradní plán. - Přesně.
Jeho slova a činy ve mně vzbudily obdiv.
- Kam jdeme? - Nemáš pro mě žádné otázky.
Proč to pořád říkáš?
- Nebo máš? - Předtím jsem byla naštvaná.
Jak to?
Neřeknu.
Proč? Co se stalo?
- Kam si chceš sednout? - Tady.
- Tady? - Tady vlevo.
- To je hezký. - Jo, moc.
Chceš vědět, proč jsem byla naštvaná?
Povídej.
Čin-sok mi včera řekl že jsi vtipný, tak jsem tě oslovila,
když jsme si vyjasnili to nedorozumění.
- Aha. - Jo.
Nemám zájem o každého.
Když jsme předtím jedli,
zeptala jsem se Čin-soka,
jestli něco cítil, a ty ses tvářil, jako bych to říkala všem.
Mrzelo mě to.
Ne, líbilo se mi všechno.
DNES ODPOLEDNE
Cítil jsi něco?
„Cítil jsi něco?“
To se na to ptá každého?
- Ne. - Tebe se ptala?
- Zeptala se mě na to samý. - Ne.
To není pravda.
- Něco… - Cítil jsi něco?
- Ani trochu. - Opravdu?
Tak snadné to se mnou není.
Co tím myslíš?
Neřekl jsem to proto, že by ses mi nelíbila.
Já jen…
Asi mi jen přišlo divný
se o něco s tebou
pokoušet.
- Proto jsem to řekl… - Co tím myslíš?
No…
Nebylo mi příjemný projevovat svoje pocity.
Proto jsem se ptal, jestli to tak cítíš u všech.
- Proto jsem to řekl. - No,
chvíli jsem přemýšlela, jestli se na to mám zeptat.
Proto jsem to řekl, takže mě nechápej špatně.
- Každopádně… - Proč se najednou zpovídáš?
Nezpovídám se.
Já vím. Dělám si srandu.
Jen pravdivě odpovídám.
Prostě se mi líbíš a přitahuješ mě.
Proč jsi mi to neřekl dřív?
Jsi takový?
Když o mě někdo nejeví zájem,
je pro mě těžký udělat první krok.
Kdyby mě někdo oslovil jako první nebo kdybychom tu byli jen my dva,
bylo by to pro mě jednodušší.
Kdybych se bavil s jinou dívkou…
Stejně bych tě oslovila.
To bys fakt udělala?
Mám ti to ukázat?
Jsi úplně jiná.
Co tím chceš říct?
Představ si to takhle. Kdybych byl v tvojí situaci
a šest žen by se mnou mluvilo, každá po deseti minutách,
vydala by ses se mnou stále do Ráje?
Jo.
- Myslíš? - Jo.
Proč? Ty ne?
Opravdu jsem o tom přemýšlel.
Nevybrala sis mě,
ale kdybych byl já na tvém místě, myslím, že bych si tě vybral.
Měl jsem pocit, že nejsme na stejný vlně,
- tak jsem… - Byla bych naštvaná.
- Taky bych byla naštvaná. - Byl jsem naštvaný.
- Chtěl bych vědět, co za práci děláš. - Já?
Nevím, co si o Min-dži myslí ostatní,
ale já si myslím, že oba jsme veselí lidé.
Když jsem ji uviděl, byl jsem docela překvapený,
protože byla můj ideální typ.
Myslím, že ona je ten člověk,
na kterého jsem čekal.
- To se mu tolik líbí? - Šílený.
- Je do ní zamilovaný. - Tím je to pak jasné.
- Má ho pod palcem. - Nevím,
jestli se mi líbí, jak se Min-dži právě teď chová.
Šla za Čin-sokem a chovala se, jako by k němu něco cítila,
ale teď dělá to samé Kwan-huimu.
Ale Min-dži dorazila teprve včera.
Chápu, na co narážíš.
Je brzy na to, aby se k něčemu zavázala.
Neřekla Čin-sokovi, že je její první volbou.
- Baví se teď jen se dvěma klukama. - To je pravda.
Když se nad tím zamyslíte, oslovila jen dva kluky.
Jsi snad mluvčí Čo Min-dži? Jsi její právník?
Jejím fanouškem?
Máme stejné příjmení.
- Aha, jasně. - Chci na ni dohlédnout.
- Budeme se muset dívat dál. - To jo.
- Myslím, že se to brzy vyřeší. - Vy dva spolu ještě mluvíte?
Je tady.
- Ha-džong je tady. - Ha-džong.
Nemůžete spolu prostě chodit, Kwan-hui?
Už končíme.
- Končíte? - Chceš s ním mluvit?
Sedni si sem.
Co vám trvalo tak dlouho?
Máme si o čem povídat, protože se teprve poznáváme.
Jaká podle tebe je?
Jsi rád, že jsi s ní mluvil?
Ano, myslím, že vím, co jsem potřeboval vědět.
- Tak to je? - Jo.
- Jak to máš s Ha-binem? - Ha-binem?
O čem jste mluvili?
Celkem o ničem.
Rozhodli jste se jít do Ráje společně?
Ne.
Proč ne?
Protože chci jít s tebou.
Ale řekla jsi to předtím.
To bylo jen ze zvědavosti.
Chci jít s tebou.
Myslím,
že se mi líbíš nejvíc.
Překlad titulků: Kyra