PEKLO PRO NEZADANÉ
Půjdem jíst?
Jasně.
Co to děláš? Myslela jsem, že jdem jíst.
- Sedni si. Jen dokončím sérii. - Fakt?
Můžu si teda sednout sem?
Do toho.
- Dáš to? - Jo.
Kecáš.
Vidíš? Nedáš to. Skoro jsem spadla.
Tak ty jsi dost těžká.
Unesu maximálně 60 kg.
To je moje maximum.
- Ti mi chyběli. - Jak se kočkujou.
HANHE, KIM ČIN-JONG, HONG ČIN-KJUNG, LEE DA-HI, KJUHJUN
- Jak kdyby se právě vzali. - Jsou jak manželé.
Je s nima sranda.
- Jsou super. - To teda.
Než začnem pít, měli bychom si zahrát jednu hru.
- Jakou? - Hru, co rozhodne, kdo kde bude spát.
Co to je za hru?
Je to nutný?
- Jsou v 2 Days and 1 Night? - To v Ráji ještě nebylo.
- Je vytrvalý. - To je novinka.
- Vítěz určuje, kde bude ten druhý spát. - To je pravidlo?
- Dobře. - Když ti řeknu,
abys spala vedle mě, budeš mě muset poslechnout.
Nebo bych ti i mohl říct…
- No? - …že budeš spát na gauči.
To je v pohodě.
Nebo třeba na tom u mých nohou.
- Dobře. - Řekla jsi, že to bylo pohodlný.
Já vím.
Prohraje vždycky ten, kdo hru navrhl.
Nikdy jsem neprohrál.
- Fakt? A co hrajem? - Jo.
Takže…
Vidíš ty mandle? Pár jich vezmu
a ty hádáš, jestli jde o sudý nebo lichý počet.
Chceš to hrát, abys tu mohl rozhodovat.
Mám zavřít oči?
Můžeš je otevřít?
Je tam buď sudý, nebo lichý počet mandlí.
V zrcadle nejsou.
ZRCADLO
To ne. A nemám dobrý zrak.
Nevidím ani svůj obličej.
Dobře. Tak hádej.
Sudý.
- Sudý? - Jo.
- Můžeš si to ještě rozmyslet. - Ne.
- Máš ještě šanci. - Ne.
Spočítej je.
To je hrozný.
Lichý.
Sudý.
Lichý.
Dvakrát jsi to mohla změnit.
No jo, no. Tak kde budu spát?
No…
Já budu spát v posteli.
Ty můžeš spát u mých nohou, aby byly
pěkně v teplíčku. Co ty na to?
- To jako fakt? - Co ty na to?
To snad ne.
- Panečku. - Ježkovy.
Ale nechce tím říct, aby spala ve stejný posteli?
Máš pravdu. Dobírá si ji,
- ale chce, aby byla ve stejným prostoru. - Přesně.
- To jako fakt? - Co ty na to?
Dobře. Tvé přání je mi rozkazem.
Ještě nikdy jsem nespala v tak pěkným pokoji
a nemůžu uvěřit, že budu spát s výhledem na tvoje nohy.
Před spaním si je pořádně umyju.
Není to samozřejmost?
Ty nohy právě přišly z Pekla.
Bude to nezapomenutelný zážitek.
Jasně.
RÁJ: JU SI-UN A SON WON-IK
- Nemáš hlad? - Mám.
Těším se na to.
- Já taky. - Jo.
Ten obraz je tak pěkný.
Hodí se k tvý košili.
Máš pravdu.
Není to ta košile, o který jsi mi říkal?
Je.
- Máte studený odstín pleti. - Já?
- Jo. - Myslíte?
Vsadím se, že vám sluší světle růžová.
Vlastně tu mám růžovou košili.
Fakt?
- Příště vám ji ukážu. - Dobře. Těším se.
Obleču si ji na důležitý den.
To byste měl.
Noste růžovou.
Naznačil jí to.
Už o tom předtím mluvili.
Jo, mluvili.
Naznačuje, že je to pro něj důležitý den.
- Vážně? - Co ty na ni?
- Sedne mi růžová? - Rozhodně.
Sluší ti.
Vypadáš skvěle.
- Vážně? - Jo.
Zajímá mě tvoje práce.
- Moje práce? - Jo.
Napovím ti.
Majetek.
Majetek?
Nemovitosti?
Tak to myslíš?
Realitní makléř?
- Makléř? - Jo.
Jo. Realitní makléř.
- Fakt? - Jo.
- Jsi makléř? - Ano, jsem.
Opravdu? Takže prodáváš domy?
- Je to tak? - Jo.
Řešíš transakce?
- Ano, přesně. - To je boží.
Jsem realitní makléř
a je mi 31 let.
Nevěděla jsem, že realitní kanceláře jsou dneska tak nóbl.
Ta práce teď vypadá víc cool.
Mým úkolem
je zprostředkovávat prodej budov a luxusních nemovitostí.
Pracuji v týmu Pent.
Ten poskytuje realitní poradenství
pro luxusní nemovitosti v oblastech Cheongdam a Hannam.
SON WON-IK, 31 LET, REALITNÍ MAKLÉŘ
Podívejte se na něj v tom obleku.
Vypadá jako úplně jiný člověk.
- Atraktivně. - Jo.
A co ty, uhodneš mou práci?
Houslistka.
Opravdu? Proč si to myslíš?
Copak tak vypadám?
Asi kvůli tvým vlnitým vlasům.
Lehce si tě představím, jak hraješ na housle. Nemám pravdu?
Ne, jsem modelka na volné noze.
Aha.
Momentálně pracuju jako modelka na volné noze.
Je mi 27 let.
Věnuju se různým typům modelingu
ve svatebním, módním a kosmetickém průmyslu.
Na mé práci je úžasné,
že si mohu vyzkoušet spoustu krásných šatů.
JU SI-UN, 27 LET, MODELKA
- To je super. - Opravdu?
Ale kvůli tvému hlasu a tomu, jak mluvíš,
jsem si říkal, že bys mohla být i moderátorka.
Váhal jsem mezi těmahle dvěma.
- Moderátorka? - Jo, působíš tak.
Tak mi to připadalo.
Opravdu?
RÁJ: HA-DŽONG A KWAN-HUI
Co si zahrát hru s pitím?
- Třeba pravda, nebo drink. - Dobře.
Když nechceš odpovědět, napiješ se. Co ty na to?
Dobře.
Seznámila ses se čtyřmi kluky, včetně mě a Min-gjua.
Je mezi náma čtyřma někdo, s kým bys chtěla trávit víc času?
Nebo jsi spíš zvědavá na ty, se kterými ses ještě nesetkala?
Teď, když jsem poznala tebe a Min-jonga,
mě asi ze 60 % zajímáte vy dva a zbytek ze 40 %.
Ze 60 %?
Na tvém místě bych byl taky zvědavý.
Takže jsi spíš zvědavá na ostatní?
Trochu.
Co ty? Se všemi ses už setkal.
To jo.
Ale vlastně je tu jedna,
se kterou bych si rád popovídal.
Jedna žena.
Kdo?
Ještě ji neznáš.
- Ne? - Ne.
Jmenuje se Kju-ri.
Neměl jsem ještě šanci s ní mluvit.
Takže…
- Opravdu? - Jo.
Rád bych si s ní popovídal.
Cože? Všechno šlo tak dobře.
Asi to myslí vážně.
- Kwan-hui je upřímný. - To jo.
- Asi ji to zamrzelo. - Jo.
- Opravdu? - Jo.
Rád bych si s ní popovídal.
- Teď jsem na řadě já? - Jasně, ptej se.
Byla jsi v Ráji se dvěma kluky.
Včetně tebe.
Jo, včera a dneska. Tady jsi byla dvakrát.
Řekněme, že zítra máme s Min-gjuem
čekat odděleně v autech před halou.
Oba na tebe čekáme v autech.
Kdyby to tak bylo,
kam bys nastoupila?
- Místo odpovědi se můžeš napít. - To ti nemůžu říct.
Přestane to být zábava.
Pokud nemůžeš odpovědět, tak se napij.
To není fér.
- Stejně se ještě seznámíš s dalšími. - Jen hypoteticky?
Pořád se budeme dostávat do situací, kdy se budeme muset rozhodnout.
A tohle jedna z nich.
Tak se napij.
- Proč? - Je to lepší.
- Nechceš slyšet odpověď? - Už ne.
- Najednou je tak chladný. - Je naštvaný?
- Proč je naštvaný? - Třeba je zklamaný.
Proč trucuje?
- Proč? - Byl bych radši.
- Nechceš slyšet odpověď? - Už ne.
Jestli to nechceš slyšet…
Teď, i když si vybereš mě, stejně se urazím.
- Proč? - Tak pij.
- Proč? - Je pozdě.
Jak to?
Láska je o načasování.
To krátký zaváhání ve mně vyvolá dojem, že sis mě vybrala jen proto,
- abych se cítil líp. - Ale já jsem rozhodnutá.
Jen jsem si nebyla jistá, jestli je v pohodě něco takovýho říkat.
Proč by to nebylo v pohodě?
No, protože…
Nechci slyšet tvou odpověď.
Opravdu? Pak se napij.
Já ti můžu hned odpovědět.
Je příliš pozdě.
Na tom nezáleží. Odpovědět na otázku můžu.
Není na to žádný časový limit.
- Tak já se napiju. - Dobře.
Piju, protože jsem naštvaný.
Proč se kvůli tomuhle hádaj? Vždyť o nic nejde.
Vždyť ji předtím naštval, když řekl, že ho zajímá jiná.
„Zajímá mě dívka, kterou jsi ještě nepotkala.“
- To bolelo mnohem víc. - Přesně.
Myslím, že Kwan-hui byl teď trochu zklamaný.
Třeba nechtěl vypadat uboze, když by jí řekl proč.
- Bezcharakterně. - Jo.
- Ubožák. - Bezcharakterní.
- Krutý. - Nezapomínejme na Da-hi.
Dobře, řekněme, že je úzkoprsý.
- Ale zašel příliš daleko. - To jo.
Proč jsi naštvaný?
To se má na otázku odpovídat hned?
Zapomeň na to.
Co je s tebou?
Proč se zlobíš?
Víš…
Půjdem spát?
Kwan-hui, jsi naštvaný?
Ne. Proč?
Poznám to.
- Vůbec. - Určitě jsi.
Abych řekl pravdu,
líbilo by se mi, kdybys řekla, „Ty, protože jsme tu spolu.“
- Ale ty… - To jsem to měla říct hned?
Hned, jak ses zeptal?
Mohla jsem ti odpovědět,
ale jen jsem se snažila přijít na to, jak to formulovat.
Uspořádávala jsem si myšlenky.
Obvykle nejsem typ,
co vede dlouhé proslovy.
Když se mi někdo líbí, nemluvím o tom proč.
Prostě řeknu, že se mi líbí.
Potřebuju k tomu důvod?
Taková prostě jsem.
Dobře.
Když mě někdo zaujme, řeknu, že se mi líbí.
Takhle to u mě chodí.
Aha.
- Dobře se jí ho podařilo uklidnit. - Ano.
- Cítí se teď líp. - Jo.
Podle mě je Ha-džong jediná, kdo si s ním poradí.
Rozhodně se jí líbí. Říká mu, co chce slyšet.
Proč neležíš?
Chceš, abych spala tady?
Co kdybych spala tady?
Ne, spi tady.
No tak. Svoje slovo dodržet musíš.
Ale nebylo rozhodnuto, že budu spát tady.
- Stačí to? - Můžu dostat alespoň deku?
A polštář?
Dobře, to je to nejmenší, co můžu udělat.
To tam fakt bude spát?
Nakonec jí řekne, ať spí v posteli.
- Určitě to udělá. - Že?
- Ha-džong je… - To by neudělal.
Vážně, přímo u jeho nohou?
Uvidíme, jak to dopadne.
- To nemůže. - Tam nemůže spát.
Chrápeš?
Naschvál budu pořádně chrápat.
A k tomu skřípat zuby.
Tohle si natři.
Co to je?
- Kam? - Na ruku.
K čemu je to dobrý?
Udělej tohle a potři si zezadu krk.
Víc dozadu.
- Pomůže ti to usnout. - To mi došlo.
Mám pocit…
Lehni si. Zachumlám tě.
Kde?
Tady?
Jsem zvědavý, co za absurdní věci se budou dít zítra.
Těšíš se? Já už ne.
Bojíš se?
- Co? - Jako fakt?
- To doopravdy? - Vážně?
- Ona si opravdu lehá. - Kde je?
Na tý věci u nohou postele.
- Něco jako gauč. - Vážně?
Jo, u jeho nohou.
- To ne! - Jestli tam bude spát,
tak on není normální.
Jako vážně.
Překvapuje mě, že do toho jde.
- Měli bychom jít spát. - Jo, můžeš zhasnout.
Zhasnout by měl ten, kdo je blíž světlům.
Ne, ten, kdo se zvedne, musí zhasnout.
- U nás je to ten nejblíž. - Bude to ten, kdo se zvedne.
- Tak… - Ocenila bych, kdybys to udělal ty.
- Jdu spát. - Dobře, zhasnu.
- Zhasnu a budu spát venku. - Proč?
- Nemůžu tu spát s tebou. - Proč?
Spím s rozsvíceným světlem.
- Fakt? - Jo.
- Co? - Co to?
Co?
Cože?
Myslí to vážně?
Co…
Ty spíš tady. Já budu venku.
- Vážně? - Jo.
Proč najednou odcházíš?
- Dobře se vyspi. - To jsem nečekala.
Za pět minut se vrátím a zkontroluju tě.
Ne, zapomeň na to. Na to je pozdě.
Spi na podlaze.
Ne, měla jsem spát tady, ale…
- Zkontroluju tě. - Ne.
- Vrátím se. - Ne, spi venku.
Vážně spí s rozsvíceným světlem? Co se děje?
To si dá masku na oči s tím vším světlem?
- Co… - Asi je ohleduplný.
Nechápu, co se děje. Chápete to?
Jsem to jen já?
- Zkusme to rozebrat. - Dobře.
Pro dva lidi,
kteří se právě seznámili, může být trapný spát v jedné místnosti.
Takže možná odešel z ohleduplnosti.
- To si nemyslím. - Jestli to tak bylo,
neřekl by:
„Nespi tam, spi v posteli.
Já budu spát venku?“
- Ale on by tohle neřekl. - Přesně.
- Takový on není. - Rád vtipkuje.
Tak je takhle hodný svým způsobem.
Tohle je tak těžký pochopit.
Cože? Vážně?
- Vlastně souhlasím s Kjuhjunem. - Opravdu?
Kwan-hui je podle mě člověk,
který při hraní her dbá na dodržování pravidel.
Ha-džong do toho šla a myslím, že to ho potěšilo.
- To jo. - Proto ji nechá na pokoji.
- Nechal ji pohodlně spát. - To musí být ono.
- Jasně, můžem to tak říct. - Určitě to tak je.
Podle mě Ha-džong kvůli tomuhle změní názor…
- Mohla by si to rozmyslet. - Souhlas.
- To si nemyslím. - Ne?
- Já taky ne. - Podle mě s ním
bude dál hrát a bude se jí furt líbit.
Opakovaně se pohádají a udobří.
- Myslím, že takhle to bude. - To je možný.
Co to je? Růže?
RÁJ: JU SI-UN A SON WON-IK
Myslím, že růže.
- Že? - Určitě.
Kdybychom teď byli v Pekle, zajímalo by mě,
- co bychom dělali. - Že?
Tenhle vypadá jako srdce. Že je hezký?
Jo, je.
Moc pěkný.
- Chceš si zahrát hru? - Jasně, jakou?
- Co slovní fotbal? - Dobře.
- Vážně? - Ale no tak.
To je klasika. Do toho, Won-iku.
Děláš si srandu?
- Co slovní fotbal? - Dobře.
Poražený musí říct jednu věc, která se mu na tom druhým líbí,
ať už jde o vzhled nebo osobnost.
- Musíme být upřímní? - Ano.
Ale neměli bychom o tom prostě mluvit a nedělat z toho trest?
Tak co kdybychom každý řekli jednu?
Dobře.
Jak už jsem se předtím zmínil,
jsi můj ideální typ, co se týče vzhledu.
Ale během povídání ses mi zalíbila ještě víc.
Možná tě moc dobře neznám,
ale připadalo mi, že jsi dost přemýšlivá.
Tím vším
mi připadáš přitažlivá.
Dobře se s tebou povídá.
Mám ráda kluky, co jsou milí, a ty mi přijdeš v mnoha směrech milý.
Mám pocit, že jsem se před tebou hodně otevřela.
A to kdy?
Asi po našem příchodu sem.
Aha.
Díky.
- Ale ne. - Na tohle se nedá dívat.
- Díky. - Proč jsi tak…
Co?
Zníš jak robot.
- Chtěl jsem jen poděkovat. - Mluvíš jako robot.
Kdo děkuje po 30vteřinové pauze?
- Jo tak. - Právě.
No jo.
Co tě pobavilo?
Nepotkala jsem někoho stydlivějšího, než jsem já.
- Fakt? - Jo.
Nejsem tak stydlivý.
Opravdu?
Buďme od teď naprosto upřímní.
- Dobře. - Přísaháš?
Přísahám.
A teď je to zapečetěný.
- Ber to vážně. - Jasně.
Doufám, že si spolu ještě zaplaveme.
- Já taky. - Co myslíš?
Chceš si se mnou jít zas někdy zaplavat?
- Musí to být plavání? - Nemusí.
Může to být něco jinýho, třeba jídlo v příjemný restauraci.
Nemusíme jít jenom plavat.
Příjemná restaurace zní dobře.
- Aha. Vážně? - Je hezčí když se chováš přirozeněji.
- Vážně? - Jo.
Dobře.
Předstírá, že stydlín není, ale doopravdy je.
Moc se mi líbilo sledovat Won-ikovu sebedůvěru
při práci realitního makléře.
Ale hrát slovní fotbal ve vaně je trochu…
- Zklamalo mě to. - Je to vířivka.
No jo, vana…
- Znělo to, jako by… - To jo.
Ošívám se od tý doby, co zmínil tu hru.
Si-un mu řekla, že by bylo hezčí, kdyby se choval přirozeněji.
Tím uhodila hřebíček na hlavičku.
- Si-un je obvykle taky stydlivá. - To jo.
Rozhovor ale musela vést ona, protože on byl stydlivější.
Přesně.
Myslím, že její city by zesílily, kdyby to vedl Won-ik.
- Taky si myslím. - Takže je to škoda.
- Jsme na stejné lodi. - Není to tak jednoduchý.
V takové situaci
je přehnaná stydlivost pro ženu odrazující,
- ale stejně tak i přehnaná zdatnost. - Přesně.
Co má tedy ten muž dělat?
Ženám se líbí muži, kteří umí vést,
- ale nepřehání to. - Jo.
- Chtějí vyváženost. - Složitý.
- Won-ik se snažil. - Ale je to těžký.
Navrhl hru, ale ta nevyšla.
Stejně tak nápad ohledně plavání.
- Už nemá co říct. - Máš pravdu.
DEN TŘETÍ
RÁJ: JUN HADŽONG A I KWAN-HUI
- Kwan-hui. - Ano?
Jak to jde?
Jak se máš?
Já? Spal jsem dobře, díky tobě.
Mohla jsi v noci vstát,
zkontrolovat mě a přikrýt mě dekou.
Mohla ses krásně vyspat o samotě…
- No tak. - …v tomhle obřím pokoji.
Nepamatuješ si, co jsem ti včera večer řekla?
Spíš?
Proč spíš tady?
- Co? - Proč jsi tady?
Pojď spát do pokoje.
- Ale bude ti to nepříjemný. - Proto jsi tady?
Já jsem v pohodě.
Jsou tam dvě velký postele.
Kvůli tobě budu spát tady.
Fakt jsem v pohodě.
Řekla jsem ti, že jsem v pohodě.
Ale jestli chceš, spi tady.
Dělej si, co chceš.
Dobrou noc.
Choval se ohleduplně.
Jo, určitě.
Kwan-hui si nejspíš myslí,
- jak je super. - Jo.
Přesně.
To je mi jasný.
- Jasně. - „To je mi jasný.“
To je mi jasný.
Jasně jsem ti řekla, že jsem v poho.
Takže za mnou teď nemůžeš přijít a stěžovat si.
Pojďme jíst.
Dobrou chuť.
Tahle kombinace je moc dobrá.
- To je jahodový džem? - Jahodový džem a máslo.
Je můj obličej opuchlý?
Je, že jo?
Ne?
Je stejný.
- Včera byl taky opuchlý. - Fakt?
Je totálně nepředvídatelný.
Kwan-hui.
- To je super. - Panejo.
Čin-kjung toho začíná mít dost.
- Jsi v poho? - Já bych mu jednu vlepila.
Ha-džong je vůči němu už naprosto imunní.
To teda.
Už ji to netrápí.
- Je jí to jedno. - Přesně.
- Nejžhavější Peklo na světě… - Bojím se. Ty?
- Peklo pro nezadané. - Taky.
Ode dneška
se obě Pekla spojí v jedno.
To je hustý.
Nadešel ten den.
Ha-džong z toho má radost.
To jo.
Od teď je to válka se vším všudy.
Myslíš?
- Máš uši v pohodě? - Jo.
Opři se o mě a schrupni si.
- Jsou jako skutečný pár. - Říkala jsem ti, že se jí líbí.
- Týjo. - Co to bylo?
Co?
To mluví za vše. Co se ve vrtulníku stane, je skutečný.
- Vypadají tak přirozeně. - Vrtulníky toho svedou hodně.
Ty cesty jsou důležitý.
To je v pořádku.
PEKLO
- To je vzrušující. - Já vím.
Dobrý den.
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Rád vás poznávám.
Dobrý den.
- Rád vás poznávám. - Já taky.
Hej, co se to děje?
Je ráda, že vidí Čin-soka.
Bylo to vtipný, když jsem ho viděla.
AN MIN-JONG
Pořád se usmíval a díval se mi do očí.
Nechtěla jsem, aby si toho někdo všiml, tak jsem se na něj
radši moc nedívala.
Nikdo tu není.
Asi jsme tu jako první.
- Říkals, že umíš plavat v moři. - V moři?
- Kdy mi to ukážeš? - Co během dneška?
Já se budu jen dívat.
Mohl by mě unýst proud.
- Myslíš? Tudy. - Jasně.
- Podej mi ruku. - Mám tě držet?
- Jo. - Dobře.
- Týjo. - To je super.
Jsou tak úžasný.
- Doufám, že jim to vyjde. - Fakt doufám, že to zvládnou.
Jsou jak starý pár.
- Prosím. - Vážně.
- Podej mi ruku. - Mám tě držet?
- Jo. - Dobře.
Jsme tady.
Zajímalo by mě, co se chystá.
Poznáš nový lidi.
Asi slyším, jak si povídají.
Dobrý den.
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Vítejte. - Dobrý den.
- Dobrý den.
Dobrý den.
To jsou všichni, co ještě neznáme.
Dobrý den.
- Dobrý den. - To je tak…
Dobrý den.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Si-un na první dojem opravdu vynikala.
Od teď tu spolu budeme trávit čas,
takže doufám, že se sblížíme.
Min-u mě opravdu zaujal,
protože vypadá jako můj typ a působí jako jemná duše.
Ráda bych si s ním popovídala.
Dobrý den.
- Dobrý den. - Ten stůl je teď delší.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Dobrý den.
Přišel s ní tak přirozeně
a ani se neobtěžoval navázat se mnou oční kontakt.
Jedna moje část na něj byla naštvaná a druhá žárlila.
Včera jsem byla v Pekle a jedla instantní nudle.
Takže pomyšlení, že se nejspíš sblížil s někým jiným,
mě vyvedlo z míry.
- Zdravím. - Zdravím.
Už je to dlouho.
Ahoj.
Tak se zase vidíme.
Bylo to v Ráji fajn?
Jo, bylo.
Chápu.
Vyměňují si pohledy.
- Panečku. - To je napínavý.
Měl jsi znovu borůvkový koláč?
Jo, měl.
Trochu jo.
Vypadáš tak spokojeně.
- Dobře jsem se vyspal. - Fakt?
Tehdy jsem se moc dobře nevyspal.
Aha.
Tady jste byli celou dobu?
To ti neřeknu.
Když jsme dorazili, vypadalo to, že se Hje-son zajímá o Kwan-huie.
Říkejte tomu ženská intuice.
Trochu mě to zneklidnilo.
- Už jsou tady. - Už jdou.
Ahojte.
Dobrý den.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Dobrý den.
- Kde… - Sedni si tamhle.
Já si sednu sem.
Měl bych sedět tady.
- Zdravím. - Vrátil ses živý.
Živý a zdravý.
- Jak se máš? - Dobře.
- Měla jsi koláč? - Jo.
Min-gju se dostal do ráje s dívkou, která mě zajímá,
takže by pro mě mohl být v budoucnu soupeřem.
Trochu mě to vyhecovalo.
Říkal jsem si, že to ode dneška bude zajímavější.
Instinktivně jsem si nejprve prohlédla všechny dívky.
Pak jsem se rozhlédla kolem a prohlédla si kluky.
Žádná z dívek mě nijak zvlášť nezaujala.
Žádnou nepovažuju za svou soupeřku.
Myslím, že můj šarm je bezkonkurenční.
Myslím si, že jsem to já.
Myslím, že mám na to, abych vyhrála.
Je to jak v Show Me The Money.
Začíná to být napjatý, že?
Když se všichni shromáždili, necítili jste z toho trochu napětí?
- Totálně. - Všichni vypadali tak…
Celou dobu jsem zadržovala dech.
Je to fakt sranda.
Jaký to bylo v Ráji?
Těžko říct.
Je s ním sranda,
ale nevím, jestli mě přitahuje.
Měla jsem to stejně.
- Přišel mi jako brácha. - To mě ne.
Fakt?
Kdyby jo, cítila bych se aspoň pohodlně.
Hodně jsme vtipkovali.
- Nemyslím si, že je takový. - Dokonce mě nosil na zádech.
- Co? - Nosil mě.
Jo, to jsi říkala včera.
To my bychom k tomu nikdy nedošli.
- My jen trhali okvětní lístky. - Fakt?
- I při tom se hrozně styděl. - Roztomilý.
To je vtipný.
Byla jsem z toho zmatená.
Takže si nejsem jistá.
Užila jsem si to víc, než jsem čekala.
Moc jsem se do Ráje netěšila,
ale bylo to tam moc hezký.
Že?
Jaký to bylo? Byl ten první kluk jiný než ten druhý?
Úplně jiný.
- I to, jak působí? - Jo, i to.
Bylo to úplně jiný.
Zajímá tě někdo z tohohle ostrova?
Jaký je Min-u?
Min-u?
Je to moc fajn člověk.
- Myslím, že je to fajn kluk. - Ale ne tvůj typ?
- Cože? - Ne tvůj typ, že?
Co se týče vzhledu…
- Je to nejvíc tvůj typ z těch tří? - Jo.
Ale při povídání jsme si moc…
- Nesedli? - Přesně.
- S Min-uem? - Jo.
Ale nejsem si jistá,
jestli to bylo kvůli zdejším podmínkám,
nebo jestli je prostě takový.
Nyní si zahrajete hru v párech a budete mít šanci vyhrát speciální jídlo.
Převlékněte se prosím do plavek
- a přijďte na pláž. - Plavky!
Hra v párech?
- Hra v párech. - Bude souboj.
Mají šanci získat si něčí srdce.
Už se těším. Jsem zvědavá, co to bude.
Co to je?
- Asi budeme losovat z krabice. - Asi jo.
- Vypadá to, že ses opálila. - Týjo.
Tohle bych neměla dělat.
Panečku.
- Nešlo to jinak. - Všichni jsou tak fit.
Panečku.
Nevím, kam s pohledem.
Před hrou budete spárováni.
Ti, kteří si z krabice vyberou stejně barevné koule, se stanou párem.
Mužský účastník, který si vybere černou kouli,
se však hry nemůže zúčastnit.
Do háje.
To je krutý.
Nyní zahájíme losování.
Jdu na to.
Mám bílou.
JUN HA-DŽONG, ČERVENÁ
- Co máš za barvu? - Červenou.
AN MIN-JONG, ZELENÁ
Já mám modrou.
KIM KJU-RI, ŽLUTÁ
Nyní si mužští účastníci postupně vyberou jednu kouli.
Neměli spolu Min-u a Kju-ri něco?
- Ale Si-un má o něj taky zájem. - To jo.
To snad ne!
- Ale ne, Min-u. - No tak.
- Jeho černý plavky mu přinesly smůlu. - Jak je to možný?
ČCHÖ MIN-U SE NESMÍ ÚČASTNIT HRY V PÁRECH
- No teda. - Černou?
- Páni. - Týjo.
- Vylosoval si černou. - To snad ne.
To je pech.
- Chlape. - Neuvěřitelný.
To snad ne.
Pravděpodobnost byla menší než 20 %.
Tohle je prostě špatně.
Jak může být první z nich černá?
An Min-jong a Pak Min-gju si vylosovali zelenou kouli.
Jun Ha-džong a Son Won-ik si vylosovali červenou kouli.
Čchö Hje-son a I Kwan-hui si vylosovali modrou kouli.
Znovu se setkáváme.
ČCHÖ HJE-SON A I KWAN-HUI
Ju Si-un a Jun Ha-bin si vylosovali bílou kouli.
JU SI-UN A JUN HA-BIN
Zůstal jen on.
Kim Kju-ri a I Čin-sok si vylosovali žlutou kouli.
Nemyslíte si, že to vyhraju?
Máme to, že?
Ano, půjde nám to skvěle.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Dobrý.
Nyní máme pět párů.
Hrou dne jsou dřepy v párech.
…dřepy v párech.
Promiň.
To bude v pohodě.
Muži musí nést ženy
a dělat dřepy na signály.
Pokud žena spadne
nebo muž na pokyn neudělá dřep, bude pár vyřazen.
Spoléhám na tebe.
Musíme vyhrát za každou cenu.
Věříte si?
Vůbec.
Pár, který se umístí jako první,
bude odměněn humry a studeným pivem.
- Pivem? - Mám ti namasírovat nohy?
Kolik zvednete?
Myslíte, že mě zvednete?
- Mám rád červenou. - Zatněte zuby.
Je to otázka hrdosti.
Podle mě bude v tomhle dobrý Čin-sok.
Muži, zdvihněte prosím ženy.
Promiň.
Nikdo by nechtěl vypadnout jako první.
- Čin-sok je fakt silný. - Předveď se.
Připravte se.
- To dáš. - Zvládnu to.
- Můžu se chytit takhle? - Ano.
Srdce vám buší.
- Jak o závod, že? - Jo.
Jste už unavený?
Je to tvrdý, ale to nic.
Nevadí, jestli to nezvládneš.
- Zrychluje to. - Máš dost, co?
Proč to všem tak jde?
Můžete mě dát dolů, jestli chcete.
Kolik máme za sebou?
PŘES 40 DŘEPŮ
- Přes 40? - To jich dali přes 40?
- Týjo. - To je úžasný.
To je šílený.
Čin-sok vypadá furt dobře. Vsadila bych se, že by dal mnohem víc.
Začínám být unavená jen tím držením.
Jak dlouho to ještě bude trvat?
- Myslím, že tě asi pustím. - Co? Ne.
Ne.
- Držte se pevně. - Dobře.
Ju Si-un a Jun Ha-bin jsou vyřazeni.
JU SI-UN A JUN HA-BIN VYŘAZENI PO 44 DŘEPECH
- Jste dobrý. - Vy taky.
Omlouvám se, Min-jong.
Asi vás pustím. Omlouvám se.
An Min-jong a Pak Min-gju jsou vyřazeni.
Neporazíme je. Pusť mě dolů, jestli jsi unavený.
Jestli jste unavený, můžete přestat.
Jsi unavená?
Chceš přestat?
Ne.
Připadám si jak pytel brambor.
PŘES 70 DŘEPŮ
Jste unavený?
- 70 dřepů? - Cože?
- Co? - Oni dali 70?
- Jen zírám, jak Won-ik válí. - Já taky.
- Je to bojovník. - To máš pravdu.
Není to profesionální sportovec, ale makléř.
No jo.
- Vydrží opravdu dlouho. - To jo.
To je šílený.
Dobrá práce.
Vedl sis skvěle.
Čchö Hje-son a I Kwan-hui byli vyřazeni.
VYŘAZENI PO 76 DŘEPECH
Skvělá kondice.
- Vypadá tak hustě. - Jsou to siláci.
- Dobře! - To je šílenost.
Do toho!
To dáte.
Vypadáte fakt hustě.
Chci přestat.
Tomuhle je těžký uvěřit.
- Jsou na hranici sil. - Won-ik by to mohl vyhrát.
Myslím, že spadnu.
Sotva se drží.
Použijte ruce.
Nemůžu se koukat.
Už to nedám.
Ne, to ne.
- Opravdu? - Čin-sok?
Už to nedám.
- Týjo! - Wow!
Kim Kju-ri a I Čin-sok jsou vyřazeni.
Dobrá práce.
HA-DŽONG A WON-IK ZVÍTĚZILI
Dobrá práce.
- Šílenství. - To jo.
Páni.
Tohle jsem nečekala.
Won-ik je úžasný. Nemůžu tomu uvěřit.
- Fakt dobrá práce. - Hustý.
- To bylo šílený. - To je nečekaný.
- Neuvěřitelný. - Jsi fakt dobrý.
Jako vítězové hry v páru
obdrží Son Won-ik a Jun Ha-džong speciální jídlo.
Plácneme si. Skvělá práce.
Myslela jsem, že Won-ik vypadne jako první,
ale vyhrál. Vůbec jsem to nečekala.
Byla jsem tak v šoku, že jsem ho nestačila obdivovat. Byl tak…
Bylo to super.
Díky této hře jsem ho viděla v novém světle.
Páry, které spolu hrály hru,
dnes půjdou na společný oběd.
A co Min-u?
Vůbec se mu nedaří.
- Díky vám budem mít humra. - Vždyť já pro to nic neudělala.
Nemám na tom žádnou zásluhu.
- Tady jíme poprvý, že? - Jo, no.
Já fakt…
- Páni. - Prosím.
To vypadá dobře.
- Co to je? - Co to všechno je?
Je tu tolik jídla.
Proč je tak velký?
Je to tu příjemné.
- Připijem si? - Jasně.
- Dobrá práce dneska. - Ty taky.
Co to je?
To musí být to speciální jídlo.
To si můžeme dát kdykoli.
- Nepotřebujem to. - No tak.
- Co tvoje nohy? - V pohodě.
- Máš unavený ruce? - Trochu.
Asi jsou unavený.
Snědla jsi určitě hodně rámenu. Byla jsi těžká.
Myslel jsem, že umřu.
Ježkovy.
Taky jsem se snažila pořádně držet.
Během hry jsem si něco uvědomil.
Uvědomil jsem si, že i pro holky je to
- těžký. - Že? Musela jsem se pevně držet,
abych odlehčila tvým rukám.
Tohle je ono?
Vsadím se, že budem mít batáty.
Výhled je ale pěkný.
Krásný výhled na to jíst batáty.
Není to tak hrozný.
Aspoň dnes sníme něco sacharidovýho.
Tady máš.
Děkuju.
- Slupka se taky může jíst? - Jo jo.
Jak chlapácký.
Jaký byl včerejšek?
- Včerejšek? - Jo.
No…
Byla to docela sranda.
Požádal jsi ji o osobní rozhovor?
Ne, tak to nebylo.
Po tom, co jsi odešla, jsem chtěl taky odejít,
když vtom Ha-džong přišla k mému autu.
Tak jsme se seznámili.
Hodně jsme si povídali.
Pak jsi asi zjistil, co se stalo v autě.
- Jo. - Ha-džong to řekla?
- Taky tě to asi překvapilo. - Jo.
Myslel jsem na tebe.
Kdybychom se to dozvěděli spolu,
dost bys na to reagovala.
Umím si představit jak.
Vyletělo mi obočí až takhle nahoru.
Myslel jsem, že do Ráje rozhodně znovu poletíš.
Nebyl nikdo, s kým bych tam chtěla.
- Fakt? - Jo.
Aha.
Víš, když jsem tě po delší době
zase viděl, přišlo mi to hrozně divný.
Ale jak s tebou takhle znovu mluvím, připomíná mi to čas,
který jsme spolu strávili.
- S ní je úplně jiný. - Že?
- Kwan-hui se s ní zdá dost v pohodě. - To teda.
Hodí se tihle dva k sobě víc?
Když jsme ten den společně jedli,
snědl jsem toho mnohem víc než včera.
Včera jsem skoro nejedl.
Jak to?
Nechutnalo ti to jídlo?
O to asi nešlo.
Spíš…
Jak to mám říct?
Myslím, že to bylo náladou.
- Aha? - Jo.
Navíc jsem byl dost unavenej.
Bylo to fajn.
Líbilo se mi, že na mě myslel, když jsme nebyli spolu,
a jak mi říkal, co se mu na mně líbí.
Napadlo mě,
že se mnou tráví čas raději než s Ha-džong.
To mě dost potěšilo.
Co si myslíš, že je tvoje silná stránka oproti ostatním dívkám?
Fakt se na to zeptal?
„Moje silná stránka je…“
Není to otázka spíš pro jeho spoluhráče z basketu?
- „Co je tvá silná stránka?“ - Přesně.
„Střílení a přihrávky.“
„Mými silnými stránkami jsou driblink, rychlost a tříbodové střely.“
Je s ním sranda.
Co si myslíš, že je tvoje silná stránka oproti ostatním dívkám?
Myslím, že mám nejlepší fyzičku a nejhezčí postavu.
A co myslíš, že je moje silná stránka?
Tvoje?
Jsi hezký.
Copak jsou ostatní kluci oškliví?
Ostatní jsou oškliví.
- To je dokonalá odpověď. - Kwan-hui rád slyší komplimenty.
„Ostatní kluci jsou oškliví?“
- Viděli jste, jak se po tom usmál? - Jo.
Rád bych na něco upozornil.
Na rozdíl od Ha-džong neváhala.
- No jo. - Kwan-hui nemá váhání rád.
- Tohle chtěl. - Dobře ty.
Že?
Ostatní kluci jsou oškliví?
Ostatní jsou oškliví.
Tobě záleží jen na vzhledu?
Upřímně, na výšce záleží nejvíc.
- Na výšce. - Výšce?
Já jsem tu nejvyšší.
- Jo. - Jo, nejvyšší.
Když jsem se zeptal, co se jí na mně líbí,
Ha-džong se snažila vyhnout odpovědi.
Zatímco Hje-son odpověděla bez váhání
a vyjadřovala se jasněji o tom, co ke mně cítí.
Díky rozdílu v jejich přístupech
mě teď přitahuje víc Hje-son než Ha-džong.
- Má recht. - Je dobrý.
- Hanhe! - Myslí ti to!
- Božínku. - Víte co?
Trochu mě překvapuje,
že Kwan-hui má i vážnou stránku.
Když je s Hje-son, je mnohem víc v pohodě.
Nesnaží se jen vtipkovat,
ale vypadá to, že je o dost otevřenější.
- To mě překvapilo. - Dobíral si ji,
jestli snědla den předtím hodně rámenu.
Kdyby to byla Ha-džong, vrátila by mu to.
Ale Hje-son se jen smála spolu s ním.
Pak začal Kwan-hui míň vtipkovat a byl vážnější.
Mění se podle toho, s kým je.
Máš pravdu.
Takže Hje-son se k němu možná hodí víc,
ale on a Ha-džong se zdají být zajímavější.
Zasloužíme si zábavu.
A na ně je zábava se dívat.
Proč jsme se tu ale všichni sešli?
Přesně. Neměli bychom si jít prostě odpočinout?
Rád bych si…
se Si-un chvíli popovídal.
- Co to? - Chce mluvit se Si-un?
Rád bych si se Si-un chvíli popovídal.
Já si půjdu popovídat s Min-jong.
Jasně.
Můžu si vzít svůj slunečník?
- Slunečník? Běžte. - Díky.
Měl jste možnost se tu porozhlídnout?
Ne, kromě krátké procházky předtím ne.
- Aha. - Jo no.
A co oběd? Jedl jste sám?
Jo, u stolu.
Opravdu? Musel jste být osamělý.
PŘED HODINOU
Jaké bylo vaše Peklo?
Myslím, že tady je to mnohem lepší.
- To říkají všichni. - Terén tam byl tak hrbolatý.
Chodilo se tam dost těžko.
- Fakt? - Jo.
- Koukejte pod nohy. - Jasně.
- Díky. - Jasně.
Překvapilo vás, že jsem si s váma chtěl promluvit?
Jo, trochu.
- Nečekala jste to? - Ne, vůbec.
Ne?
- Vůbec ne. - Vůbec?
Připadal jste mi takový tichý.
Vážně?
Když jsem vás poprvý viděla,
myslela jsem si, že jste docela plachý.
- Když jste mě poprvý viděla? - Jo.
- Ze začátku jsem asi plachý. - Chápu.
Ale myslím, že už si začínám zvykat.
Chtěl jsem si popovídat s lidmi,
- které ještě neznám. - Jasně.
A byl jsem na vás zvědavý.
A jak vám připadám?
Připadáte mi klidná.
Vypadáte velmi vyrovnaně.
Opravdu? Aha.
Tak to vypadá.
Jsem jiná, když lidi líp poznám.
Stane se z vás opak?
- Jsem velmi hravá. - Aha.
- Jsem dost veselá. - Veselá?
Myslím, že mám v sobě obě tyhle vlastnosti.
- Obě? - Jsem okouzlující v různých ohledech.
Jsem upovídanější mezi lidmi,
- co dobře znám. - Přesně.
U mě záleží na tom, s kým jsem.
Pokud je ten druhý plachý, taky bývám taková.
Nakonec jsou z nás dva stydlíni na rande.
Místo toho, abyste se chovala opačně, zrcadlíte druhýho člověka?
Obvykle se přizpůsobuju tomu, s kým jsem.
Aha.
- Panenko skákavá. - Je nějaká veselá.
Máš pravdu.
Je jiná než s Won-ikem.
Min-u bývá taky stydlivý a trvá mu, než se s někým sblíží, ale se Si-un
- je postupně čím dál víc v klidu. - Přesně.
Že jo?
Ale Min-u a Won-ik působí úplně jinak.
- To jo. - Won-ik se jí ani
- nedokázal dívat do očí. - To jo.
Ale Min-u i přes všechnu tu stydlivost řekne svoje.
- To jo. - Proto bych řekl, že je Si-un víc…
Přijde mi, že Min-u má zasněný pohled.
- To jo. - Kouká na ni tak hezky.
- To jo. - Si-un opravdu ožila.
Jak ses měla?
Já? Taky jsem měla rámen.
- Rámen? - Jo.
- To znamená, že jsi v Ráji nebyla. - Ne.
Vlastně mě bavilo sekat dřevo a tak.
- Mě taky. Moc. - Byla to sranda.
Ale bylo dost těžký rozdělat oheň.
A co ještě bylo těžký?
Bylo těžký se s tebou nevidět.
- To ti to trvalo. - Jsem z tebe mimoň, Min-jong.
Skvělá odpověď.
Ví, co má říkat.
- Ty zasněný oči. - „Jsem z tebe mimoň.“
Bylo těžký tě nevidět.
- Trvalo ti to říct. - Jsem z tebe mimoň, Min-jong.
Jsem v průšvihu.
To je vtipné.
Myslel jsem na tebe.
Já na tebe taky.
- Fakt? - Jo.
Srdce mi buší.
Říkala jsem to i ostatním.
- Opravdu? - Jo.
To rád slyším.
Ale jen trochu.
Máš mi říct, že se ti po mně moc stýskalo.
Jen trochu.
I tak jsem spokojený.
- Jo? - Jo jo.
Když jsem zjistil, že sem jedeme,
říkal jsem si, že tě zas konečně uvidím.
- Opravdu? - Jo.
Myslíš to vážně?
Samozřejmě.
Teď vážně.
Opravdu jsi mi chyběla.
Ty mně taky.
První dojem je pro mě nejdůležitější.
Pak už jde jen o to, zda si sedneme, nebo ne.
- Bylo nám spolu dobře, ne? - To jo.
Dnes jsi poznal nový lidi. Co ty na ně?
- Jsem s tebou. - Cože?
Právě teď jsem s tebou.
Možná je tu někdo, kdo tě zajímá.
- Ne? - Ne.
- Mužná odpověď. - Jako já.
Nejsem typ, co by se zajímal o více věcí najednou.
- Aha. - Já prostě…
Soustředit se na jednu věc je dost těžký, natož na dvě nebo tři.
Tak se radši soustředím na jednu.
To bylo dobrý, ne?
- Dost dobrý. - To si napiš.
- To bylo povedený. - Že!
Tohle je fajn.
Dnes se cítím uvolněnější.
- Líbí se mi, co řekl. - Je tak upřímný.
- Ten dívky neznervózňuje. - Přesně.
Je to slušný chlapík.
Podle mě bude záležet na Min-jong.
- To jo. - Jo.
Pojď ven.
- Já? - Jo.
„Pojď ven.“
- A je to tu zase. - Bere ho ven.
- Už se těším. - Panečku.
Kam jdeme?
- Hned jsem zpátky. - Na procházku.
- Procházku? Dobře. - Jo jo.
- Jdete se projít? - Jo.
- Jen si vezmu svoje brýle. - Jdem se projít.
Kam jdeme?
Pojďme tudy.
To je hezký.
Je to tu jako v pohádkovým lese.
- To jo. - Hodím se sem, nemyslíš?
- Nehodím se sem líp? - Prostě řekni ano.
- Hodíš. - Dobře.
To je hezký.
Přinesla jsi něco? Předtím jste měli hostinu.
- Co? - Na mě nic nezbylo?
- Snědla jsem všechno. - Kde je tvá věrnost?
Vyprázdni kapsy.
Nic?
Na, chceš trochu?
S Min-gjuem ses viděla před dvěma dny a dnes znovu.
- A pak ještě mezi tím. - Jo jo.
Jaký to bylo?
- Jaký to bylo? - Jo.
Moje pocity se trochu změnily.
Taky jsem se cítil trochu divně.
Mám pocit, že…
jsem na Hje-son úplně zapomněl.
Ale vzpomněl jsem si, jaký to je být s ní.
Bylo to jako potkat svou bývalou?
Bývalou?
- Asi. - Takový to bylo, že?
- Asi tak. - Že?
- Chápeš, co tím myslím, že? - Připadalo mi to jako podvádění.
- Aha. Chápu. - Jo.
Je to tak s každým, včetně tebe.
Když s někým trávíš čas,
vytvoříš si k němu pouto, ať chceš, nebo ne.
- To jo. - Mám pocit, že o to tu jde.
Jasně, chápu.
Ke mně sis vytvořil pouto?
Víc k tobě než k Hje-son.
- Opravdu? - Jo, o dost víc.
S tebou jsem se cítil mnohem pohodověji než s ní.
S tebou si čas moc užívám.
Je to jak na emocionální horský dráze.
Opakovaně se raduju a pak rozčiluju. Trochu mě vytáčíš.
Ale s Min-gjuem
to bylo po celou dobu prostě pěkný.
- Takže je to stálý pocit? - Ano.
Je to jako hotelová postel, co je vždycky pohodlná.
Jo, žádná změna.
Co já? Já jsem jak gauč, že?
Ne, je to, jako bych spala někomu přímo u nohou.
Spát u něčích nohou ale v hotelovým pokoji?
Není to jako spát na gauči, ale i tak je to pohodlný.
Není to špatný. Pořád bych tam mohla spát.
Je to hezký a všechno, ale pořád mě to mate.
Když jsi přišla s tím, že si chceš promluvit,
když jsem byl s Min-uem, získala jsi bludišťáka.
- Jaká čest. Děkuji. - Necítila bys to stejně?
Kdyby za tebou taky přišel kluk a zeptal se,
jestli si chceš promluvit,
- začala by ses o něj víc zajímat. - To je fakt.
Měl bys zkusit mluvit se všemi dívkami.
Ještě jsi nemluvil se všemi.
S Kju-ri jsem ještě neměl příležitost mluvit.
Popovídej si s ní. Ti zatracení brouci.
Když Ha-džong přišla a chtěla se mnou
mluvit jako první,
začala mě přitahovat o trochu víc.
Momentálně
se mi tak ze 33 % líbí Kju-ri,
z dalších 33 % Ha-džong
a z dalších 33% se mi líbí Hje-son.
Co se týká toho posledního jednoho procenta, tak to nechávám otevřené.
- „Otevřené“? - Co tím chce říct?
- To je týpek. - Šance ještě pro jinou.
To je vtipálek.
Kwan-hui se nemůže rozhodnout.
S kým jsi mluvila?
- Já mluvila jen s Čin-sokem. - Jo?
To bylo docela smutný.
Opravdu? Měli jste to ukončit dřív.
Chtěla jsem se zeptat. Jaký byl Ráj s Čin-sokem?
- Připadal mi jak brácha. - Fakt?
Tak mi to přišlo.
Ale hned jak jsem byla zpátky v Pekle,
- tak mi začal trochu chybět. - Aha.
Ale teď, když jsem ho znovu potkala…
Už ti nechybí?
Smáli jsme se a nejdřív to byla legrace,
- ale pak se to začalo táhnout. - Aha.
Ze začátku to bylo moc fajn.
Na rovinu mi řekl, že se mu po mně stýskalo a tak.
- Cože? To jsem nepochytila. - Že mu chyběla.
Ostatní kluci by si mohli začít myslet, že jste pár.
Přesně. Nelíbilo se mi, jak to působí.
Takže chci poznat i ostatní.
Nebyla jsem moc nadšená.
Ale byla to sranda.
- Aha. - Přilnul mi k srdci.
Nemyslím si, že mě ostatní vyberou.
S kým by sis nejraději popovídala?
Je to dost matoucí.
Je snadný říct ano nebo ne, když jde jen o jednoho člověka.
Ale musíme zvažovat víc kluků najednou
a to člověka opravdu zmate.
- Jo. - Je těžký se v sobě vyznat.
- Pane jo. - Koukám, že se Min-jong zas tolik nelíbí.
Když jsou kluci a holky ve svých skupinkách,
jejich rozhovory vypadaj jinak než s druhým pohlavím.
- To jo. - Že? Vypadá to jinak.
Ke stejnému pohlaví jsou upřímnější, tak mě to mrzí.
Min-jong k Čin-sokovi asi nic necítí.
- Jsem si dost jistý. - Má ho už dost?
Podle mě ji snadno omrzí, když chlap pořád říká jen sladké věci.
Chce někoho, jako je Kwan-hui.
Byla by zoufalejší, pokud by ji škádlil jako Kwan-hui.
Nezapomeňme na absurdní poznámku Kwan-huie.
Řekl, že ho stejně přitahují Ha-džong, Hje-son i Kju-ri.
- V podstatě to oznámil světu. - Všechno to vyjádřil čísly.
Byla bych v šoku, kdyby to řekl někdo z ostatních.
Ale u něj to nepřekvapí.
- Souhlas. - To jen ukazuje,
jak jsme si na něj zvykli.
Dostává se nám pod kůži.
Všichni se měníme v Ha-džong.
Kwan-hui se zase ukázal.
Ale vlastně…
Každopádně to vypadá, že chce s Kju-ri strávit víc času.
Přesně.
Bude na ni myslet, dokud si s ní nepromluví.
- Jo, potřebuje to. - „Zajímá mě, jaká je.“
Asi bude záležet na tom, kolik toho Ha-džong a Hje-son
dokážou z Kju-riných 33 % získat. To rozhodne o jeho volbě.
- Dobývají si ho? - Ano.
Snaží se o něj.
Jako při fúzích a akvizicích.
Budeme mít vepřový bůček?
Hej, to je na gril.
Rozdělejme oheň.
Jde to?
Dejme tam nejdřív tohle.
To je pořádný oheň.
Připomíná mi to třívteřinové grilování, který jsem viděl v televizi.
Mně taky.
Je zvláštní, jak jsme si teď my čtyři blízcí.
Že?
- Jsme parta z helikoptéry. - Dost blízcí.
- Přidáme ještě něco? - Klobásy jsou hotový.
Taky něco ochutnám.
Je to dobrý?
- Jsou tu listy perily? - Jezme.
- Ugrilovali jsme hodně masa. Dejte si. - Jsou tu tři.
- Jde ho krmit wrapem. - To jako fakt?
Podaří se jí uzavřít dohodu?
Právě viděla, jak ho Ha-džong krmí masem.
Tohle jídlo si vychutnám.
- Je to trochu nepohodlný… - Už si to užíváte.
Máš rád listy perily?
Mám.
- Panečku. - Koukněte na ni.
- Koukejte. - Ty vogo.
Máš rád listy perily?
Mám.
Co se to děje? Ale vážně.
- Příjemná atmosféra. - To teda!
Proč nejíš?
Jedla jsi?
- Čekali jsme. - Čekali jsme.
Myslím, že tohle je kimči z našeho Pekla.
- Já kimči neměla. - My ho měli druhý den.
- Tohle kimči je fakt dobrý. - Zkusím ho ve wrapu.
Je to moc daleko. Rozdělme si to.
- Proč nejíš? Ty nemáš hlad? - Můžem už jíst?
Jasně, slyšela jsem, že oni už začali.
Tohle je dobrý.
- Děkuju. - Dobrou chuť.
Chtěl jsi tohle?
Dám si jen tenhle.
Všechno tu chutná ještě líp.
- Že je to dobrý? - Je.
Asi nám dali dobrý jídlo, protože jsme se dnes sešli.
Abychom mohli mít párty?
- Tohle je párty. - To jo.
To je.
Skvělý jídlo.
Jejda.
Zvolíte si toho, kdo se vám líbí, a svěříte se mu.
Z tohohle místa budu mít infarkt.
Prosíme, jděte postupně ke schránkám
a doručte jeden bonbón tomu, kdo se vám líbí.
Co?
Bonbón?
Pokud máte zájem o více než jednu osobu,
můžete provést více výběrů.
VÍCE VÝBĚRŮ POVOLENO
Nadešel čas vybrat si osobu, o kterou máte zájem.
Od sloučení obou Pekel je to poprvé,
co se mezi sebou vybírají.
Kwan-hui asi rozdal tři bonbóny.
- Kju-ri… - Určitě.
Mohlo by jich být tři nebo dokonce pět.
- Ani Kwan-hui nezajde tak daleko. - Pardon.
Kdo si myslíte, že bude z každé skupiny nejoblíbenější?
Kdo dostane nejvíc bonbónů?
- Jasně, že Kwan-hui. - Mezi muži jo.
Hje-son a Ha-džong si ho určitě vyberou.
Mezi dívkama možná Kju-ri.
Nemyslím si, že jich Kju-ri dostane tolik.
Nezaujímá aktivní postoj
a vždy zůstává do určitý míry opatrná.
Na kluky to může ze začátku působit záhadně,
ale v komunitě, jako je tahle,
- to nebude hrát v její prospěch. - Myslíš?
DÁMSKÉ SCHRÁNKY
JU SI-UN
To je Si-un.
- Uvnitř je bonbón. - Jen jeden?
- Dva tam jsou. - Dva.
Dva bonbóny.
JU SI-UN: 2 HLASY
Myslím, že mi jeden dal Won-ik. Ale nevím, od koho je ten druhý.
Zajímalo by mě to.
Možná Won-ik a Min-u?
- Won-ik a Min-u? - Won-ik a Min-u.
AN MIN-JONG
Čekal bych jeden.
- Jo, já taky. - Taky jeden.
- Žádný? - Co?
- Je tam jeden. - Dostala jeden.
AN MIN-JONG: 1 HLAS
Je tak zklamaná, i když jeden dostala.
- Ví, od koho to je. - Že je od Čin-soka.
Měla by znát jeho hodnotu.
Bude mít zlomený srdce.
ČCHÖ HJE-SON
- Určitě má hodně. - Taky bych řekl.
Jo.
- Má tři. - Panečku.
ČCHÖ HJE-SON: 3 HLASY
Moc mě potěšilo, že jsem dostala víc bonbónů, než jsem čekala.
Myslím, že to byli Kwan-hui, Won-ik a Ha-bin.
JUN HA-DŽONG
- Jen jeden? - To je divný.
- To musel být Kwan-hui. - Jsem si jistý.
- Vypadá šťastně. - Samozřejmě.
JUN HA-DŽONG: 1 HLAS
Dostala jsem jeden bonbón.
Myslím, že mi ho dal Kwan-hui.
Čekala jsem to.
Kdo myslíš, že to byl?
Pan z Ráje?
KIM KJU-RI
Jsem zvědavý, kolik ona dostala.
Vsadím se, že hodně.
Podle mě jich má Kju-ri hodně.
To, jak reaguje a jak se dívá do očí…
- Předtím jsem s Kju-ri chvíli mluvil. - Já vím.
Chtěl jsem si s ní promluvit, ale odešla a už se nevrátila.
Kju-ri je určitě oblíbená.
Dostala jich hodně.
Jak to, že mám čtyři?
- Čtyři. - Jsou tam čtyři.
Jak to, že mám čtyři?
KIM KJU-RI: 4 HLASY
Že ona dostala nejvíc?
Vidíte to? Ženy nepotřebují jednat.
Stačí být hezká a tajemná.
Je ti to jasný? Čin-kjung?
Ten monolog byl hrozně hlasitý.
- Promiň. - To je v pořádku.
Chvíli jsem si myslela, že jsem doma.
Byla jsem tak překvapená.
Snažila jsem se chytit můru.
Koukni na její ruku.
Dostala jsi jich hrst?
- Je to plná hrst. - Nepadají ti?
- Kolik? - Čekala jsem můru.
Kolik jsi dostala?
- Ty jsi bohatá. - Je tak oblíbená.
Nemusíš se bát, že ti dojde cukr.
PÁNSKÉ SCHRÁNKY
Jsem na ně zvědavá.
To je Čin-sok.
I ČIN-SOK
Bude si myslet, že je od Min-jong.
Určitě.
I ČIN-SOK: 1 HLAS
Won-ik vyhrál tu dřepovací hru.
Prosím.
- Žádný? - Cože?
Co?
- Asi je prázdná. - Pár jich dostal.
SON WON-IK: 2 HLASY
Myslím, že mi jeden dala Si-un.
To je Min-u.
Určitě hodně.
- Proč to vytahuje takhle? - Jen jeden?
- Co to dělá? - Zvláštní metoda.
Musí to být od Si-un.
ČCHÖ MIN-U: 1 HLAS
Myslím, že je od Si-un.
Myslím, že moje bude prázdná.
Udělal jsem nejhorší první dojem.
Můj první dojem byl nejhorší.
Je možný, že nejsi pro žádnou první volbou,
ale vsadím se, že druhou jo.
- Druhou volbou? - Jo.
Dobře. Počkejme si na výsledek.
Jako druhá volba?
Doufám, že dostane aspoň jeden.
Prosím.
JUN HA-BIN
- Něco dostal. - Takže jo.
- To jsem rád. - Hodně jich má.
- Cože? - Tři?
- Co? - Dostal čtyři?
- Wow. - Co?
- Pět? - Pět.
Počkat, to je…
- Dostal bonbón od všech. - No jo.
- Máš pravdu. - Všech pět.
Dostal jeden od každé.
JUN HA-BIN: 5 HLASŮ
To znamená, že pro něj hlasovaly všechny.
Vítej zpátky.
- Můžeme si je vzít? - Fakt?
Já to udělal.
- Ten zvuk mi říká, že dostal tak tři. - Určitě hodně.
Slyšel jsem to šustění.
Kolik jsi jich dostal?
Dostal jsem jich 20.
Jak mám předstírat šustění, když nedostanu nic?
Možná si s sebou radši vezmu igelitku.
I KWAN-HUI
Určitě nějaký má.
I KWAN-HUI: 2 HLASY
- Dva. - Zrovna jsem si říkala: „To máš za to.“
„To máš za to.“
Proč se na něj tak zlobíš?
Fakt jsem si to chvíli říkala.
Jsi rychlý.
- Že? - Jo.
- Máš je v kapse. - Kapse?
Slyším je šustit.
Je to dobrý.
- Necítím se ale tak super. - Proč?
Jsem zklamaný.
Víme, že jich máš hodně.
Fakt jsem zklamaný.
Určitě máš víc než já.
Ha-bin je najednou tak v klidu.
Dělá divný vtipy.
Nemůže si tolik věřit.
PAK MIN-GJU
- Min-gju. - To je Min-gju.
PAK MIN-GJU
- Dva. - Min-gju má dva.
PAK MIN-GJU: 2 HLASY
Z dívek dostala Kju-ri nejvíc, a to čtyři.
Z mužů nejvíc Ha-bin, a to pět.
Tihle dva dostali nejvíc.
- Výsledky byly tak nečekaný. - To teda.
Ty výsledky však jasně něco napovídají.
- Kju-ri a Ha-bin mají nejvíc. - Jo.
Podle mě hlasovali pro ty, na který byli nejvíc zvědaví.
Myslím, že většina ukázala zájem o dva účastníky,
kteří vypadají nejzáhadněji.
- Které chtějí poznat? - Jo.
- Co to je? - To vypadá jak alkohol.
To jsem zvědavá, co tam je.
Fakt je to pivo.
Pivo?
Pivo? Supr.
Je tu i limonáda.
- Dostal jsi hodně bonbónů? - Ne.
- Takže? - Jen jeden od tebe.
- Myslíš to vážně? - Myslím.
- Tady jsou klobásy? - Ne, sodžu.
Aha, soju.
Kouř jde tudy.
- Ten kouř je… - Jde sem.
Že?
- Pojď sem a sedni si tady. - Já si sednu tamhle.
To je v poho. Já půjdu.
Je tu hodně kouře.
- Je to blbý? - Jo, ale v poho.
Je to tam nepříjemný.
Kwan-hui si samozřejmě sedne vedle Kju-ri.
- To přesně chtěl. - Máš pravdu.
Piješ?
Jo, alkohol zvládám,
ale většinou nepiju, protože pak rudnu.
Na ni jsem měla chuť.
- Co kolu? - Jasně.
Co si dáš? Je tu i sodžu.
Jak jsi to věděl? Neotevřu ji kvůli nehtům.
Děkuju.
Co si připít?
Raz, dva, tři.
- Na zdraví! - Na zdraví!
Nevím, jestli bych měl pít.
Na zdraví.
Nechceš sodžu?
Sodžu nepiju.
- Co si něco zahrát? - Pojďme.
Co moji oblíbenou hru?
Když se vás na něco někdo zeptá,
- musíte odpovědět. - Odpovědět?
- Nejdřív se zeptám. - Zeptej se Ha-bina.
- Kolik jsi dostal? - Kolik?
Kolik jsem dostal?
Radši se napiju.
- To je chlap. - To je.
- Kolik jsi jich rozdal? - Kolik?
Chceš se znovu napít?
Slyšeli jste to? To bylo…
Myslím, že chce jen pít.
- Asi rád pije. - Asi jo.
Na nic neodpoví.
Myslím, že dneska v noci neusnu.
Nechtěl jsem nikomu naznačovat,
pro koho jsem hlasoval.
Dal jsem bonbóny Hje-son, Kju-ri a Ha-džong.
- Čin-soku, teď se ptáš ty. - No jo.
Na mě se nedívej.
Už jsem měl dost.
Do toho.
Kolik bonbónů jsi rozdala?
- Já? - Jo.
Jeden.
Proč se ptáš?
Jen ze zvědavosti.
- Ze zvědavosti? - Jo.
Dala jsem bonbón Ha-binovi.
JUN HA-DŽONG ZVOLILA JUN HA-BINA
PROČ JSTE NEDALA BONBÓN I KWAN-HUIOVI?
Když jsme byli v Ráji, bylo mi s ním dobře,
ale když jsem ho viděla tady s ostatními,
připadala jsem si, že jsem pro něj jen náhradou.
A když přišel čas výběru, vzpomněla jsem si na Ha-bina.
Zeptám se dámy, která pije kolu.
Kdyby vás kluk, kterýmu jste dala bonbón, pozval do Ráje,
šla byste?
Ano.
- Ano. - Aha.
Nečekal jsem, že odpoví.
Tak je to?
Řekla, že rozdala jen jeden bonbon,
a já jich dostal pět.
To znamená, že Ha-džong si vybrala mě.
Tak jsem chtěl vědět, co si o mně opravdu myslí.
V podstatě se ptá, jestli by s ním šla.
- Jen tihle dva to ví. - Jen ti dva.
Jsou jediní, kdo to ví.
Takže…
Mám na vás otázku.
Kolik jste jich rozdal?
Tři.
To je hodně.
- Hodně jsi jich rozdal. - Tři?
Dal jsem bonbóny
Si-un, Kju-ri…
SON WON-IK SI VYBRAL JU SI-UN, KIM KJU-RI A ČCHÖ HJE-SON
…a Hje-son.
Kolik jsi jich rozdala?
Hledá pití.
- Vypiju to? - Ty to vypiješ?
Dala jsem bonbóny Won-ikovi, Ha-binovi a Kwan-huiovi.
Jeden jsem dala Kwan-huiovi,
protože se mi líbí ze všech nejvíc.
Co se týče Won-ika,
chtěla bych ho líp poznat.
A jeden jsem dala Ha-binovi, protože se mi s ním dobře povídalo.
- Mám otázku. - Já mám jednu.
Je pro Čin-soka.
Kolik jsi rozdal citronových bonbónů?
Jeden.
- Ví, co chce. - Seš hustej.
Co se týká mýho výběru,
já dal bonbón Min-jong.
Rozhodl jste se, že do toho půjdete naplno s tou, které jste dal bonbón?
Co se rovnou zeptat, jestli s ní chce chodit?
- Zeptej se ho na to. - Ne? Takže ne?
Asi jo.
Dotaz na dámu, co se naklání dozadu.
- Mě? Dobře. - Mám otázku pro Min-jong.
Kolik jste rozdala bonbónů?
Jestli řekne dva, bude to divný.
Když dva, bude to problém.
Čtyři.
- Čtyři? - Čtyři?
Jak jste mohla?
Nebyl to jeden? Tomu nevěřím.
- Čtyři?
To je dobrý.
Měl bych se mít na pozoru.
Měli bychom si promluvit.
Nerad bych, aby tě to mrzelo.
Nemrzí mě to.
Nemůžu uvěřit, že jste si vybrala čtyři lidi.
To je vážně krutý.
- Ne, jen jsem chtěla… - Tak jo.
- Je upřímná. - Chtěla jsem mluvit…
Není to lehký.
Chtěla jsem poznat všechny.
Udělala, co musela.
- Jo. - Jasně.
Čin-sok by měl být ve střehu.
Díky ní se teď na ně všichni dívají jinak.
Mám na vás otázku.
Kolik jste dostala?
Dostala jsem čtyři.
- Čtyři? - Jo.
Mám otázku na Kwan-huie.
- Kolik jsi rozdal bonbónů? - Kolik?
Jen jeden.
- Jeden? - Jo.
- Jen jeden?
- Co? - Co?
Jen jeden.
- Jeden? - Jo.
Jen jeden?
Mám otázku na Kwan-huie.
Kdo se ti teď nejvíc líbí?
No, je tu pár dívek,
které se mi líbí, ale jde o to,
že se mi líbí tak nastejno.
- Nastejno? - Jo.
Není to jen jedna.
Jsou dvě?
- Tři, - Tři dívky?
Jo, tři dívky.
Ty máš rozhodně velký srdce.
- Tři dívky? - Líbí se mi tři.
Dal jsi jeden, ale líbí se ti tři?
- Proč jen jeden? - Co to znamenalo?
- No… - Nebyl jsi upřímný.
Dal jsem ho té, která mě nejvíc zajímala.
Bylo to těžký, protože jsem si nebyl jistý svýma pocitama.
I KWAN-HUI SI VYBRAL KIM KJU-RI
KIM KJU-RI
Neměl bys nám teda říct aspoň jedno z těch tří jmen?
Měl by nám říct všechny, když se mu líbí stejně.
- Máš pravdu. - Jo.
Měl by nám říct všechny, když se mu líbí stejně.
- Nemyslím si, že by je měl říkat. - Není to dobrý nápad.
Neměl by je říkat.
Měl by nám říct všechny, když se mu líbí stejně.
- Máš pravdu. - Jo.
Všechny tři?
Ona, ona a ona.
Překlad titulků: Kyra