ŠIN SUL-KI
PAK SE-ČONG
ČCHOI ČONG-U
I SO-I
ČO JUNG-ČE
I NADINE
KIM HAN-PIN
ŠIN TONG-U
ČCHOI SO-UN
KIM ČIN-JONG
PEKLO PRO NEZADANÉ
Čin-jongu, zvítězil jste.
Prosím, zvolte si dvě ženy,
- s nimiž chcete poobědvat. - Podle prvního dojmu.
Rád bych poobědval s druhou
a čtvrtou ženou.
Předposlední.
- Druhá a čtvrtá. - Kim Čin-jong si na rande vybral
Čchoi So-un a Šin Sul-ki.
Obě byly v Ráji.
Čchoi So-un a Šin Sul-ki si vychutnají jídlo s Kim Čin-jongem.
- Výborně, všichni. - To bude dobrota.
- Ty dvě, které byly v Ráji? - Jo.
HANHE, ČIN-KJUNG, DA-HI, KJUHJUN
Takže zbyly zase ty tři.
To je ale nečekaný zvrat.
Každopádně Čong-u a Han-pin…
Čin-kjung, přestaň.
Musí něco udělat.
Ale ten nový vyhrál výjimečný oběd.
- Jo. - Přišel…
- Znovu ztratili šanci. - …a hned bude jíst.
A obě ženy, které byly v Ráji, byly vybrány znovu.
- Jo. - Takže je to jako…
Podle mě by si
- Sul-ki a Čin-jong mohli rozumět. - Že jo?
Když na ni totiž Tong-u tlačil ohledně budoucnosti,
- nebylo jí to příjemné. - To jo.
Ale Čin-jong je k ní poněkud lhostejný.
- To jo. - Tak mi to připadá.
Podle mě se bude Sul-ki cítit při komunikaci s ním lépe.
- Slušelo by jim to spolu. - Jo.
Vůbec jsme to nečekali.
Nevěděli jsme, že přijde.
Ale vy dvě se dost lišíte.
- Máte rozdílný styl. - To jo.
- Jo. - Bude to tím, že jste hezké.
- Ne. - Ne.
Nemyslím si…
Ale…
Co?
Je to…
- Jsi z toho nervózní. - Ne, ale že byl vážně super?
Jdi mu to říct.
Nám to neříkej.
Přesně.
- Fakt jsi… - Líbí se jí.
Ne, tak to není.
Jen byl fakt super.
- To jo. - Když skončil, otočil se
a tvářil se jakoby nic.
- Že jo? Působil tak klidně. - Jo.
- Úplně září. - Jo.
Zdá se, že se do něj zamilovala.
- Dokonce to dává najevo. - To jo.
- Jaký vám připadal na první pohled? - Probereme to.
Nevypadal jako člověk,
co by měl obyčejné zaměstnání.
Myslím, že má větší volnost.
Mě zaujaly jeho vlasy.
Vypadaly zajímavě.
- Na muže má dost dlouhé vlasy. - To jo.
- Je hezký. - Jo.
Vypadá, že je vážný.
- Ale… - Když k nám šel, nepůsobil nervózně.
- Ale… - Díval se na oceán.
- Mohl by se chovat nesměle. - Přesně.
- Ale díval se na oceán. - Právě.
- Já vím. - Byl dost hustý.
Působil sebevědomě.
- Jo. - A vypadal skvěle.
To je poprvé, co Sul-ki někoho označila za skvělého.
- No jo. - Fakt.
Jo, je to poprvé.
- Co? - Co to bylo?
Ne.
No netváří se jinak?
- Reaguje na něj… - Úplně jinak.
…jinak než na ostatní.
- Tváříš se takhle, protože se stydíš. - Fakt?
- Usmíváš se. - Roztomile.
- Fakt? - Pořád se usmíváš.
Pane jo.
Jsem tak zvědavá.
Kdo to je, že má takovou moc…
Prozkoumej to. Možná žil v zahraničí.
„Žil jsi v zahraničí?“
Všechno nám pak řekněte.
- Jaký je. - Povíte nám to.
- Fakt chci vědět, proč si vybral vás. - Já jsem taky zvědavá.
Podrobně se ho na to zeptám.
Mám pocit, že se všechno změní.
Všechno.
Začínají bláznit.
Upoutal jejich pozornost.
Má to větší dopad než všechno za ty tři dny.
Všechno ovládl během 30 minut.
Nevím proč, ale jsem nadšená.
Možná kvůli těm nudlím.
Asi jsem nadšená z nich.
- Kam jdete? - Na výjimečný oběd?
- Dobrou chuť. - Dobrou chuť.
- Uvidíme se pak. - Mějte se.
Proč jsou všichni kluci venku?
- Vypadaly nadšeně. - Jo.
- Mám hlad. - Já taky.
Pojďme si tipnout. Jaký myslíš, že je?
Myslím, že bude přesně takový, jak předpokládám. Velmi rezervovaný.
Rezervovaný? A co dál?
Taky si myslím, že bude zábava
si s ním povídat.
Nebo možná ne.
Myslíš, že bude fajn si s ním povídat? Proč si to myslíš?
Možná taky bude jiný, než jak vypadá.
- Myslíš, že nás překvapí? - Jo.
- Ahoj. - Ahoj.
Čekáš tu dlouho?
Ne.
Právě jsem dorazil.
Že je horko?
Jo.
- Slyšeli jste je? - Co?
Normální je: „Jo, ale to nevadí. “
- Je neobvyklý. - To jo.
Nikdy jsem nikoho takového neviděla.
Děkujeme.
Za málo.
- Díky, že sis nás vybral. - Ne…
Možná to nevíš, ale k takovému jídlu
- se tady často nedostaneme. - Jo?
Takže je to příjemné.
- Musíš mít hlad. - Jo, dáme se do toho.
- Díky za jídlo. - Fajn, dáme se do toho.
- Dobrou chuť. - Dobrou chuť.
- Díky za pozvání na kotletu. - Je mi ctí.
Poléváš ji vždycky?
Ne, poliju jen půlku, takže si můžete vybrat.
- Děkujeme. - Děkujeme.
No teda.
- Ohleduplné. - Nepolil ho celý.
- Má dobré vychování. - To jo.
Nandejte si samy.
„Nandejte si samy. “
- To je teda unikát. - Je vtipný.
Nandejte si samy.
Zdá se, že své emoce nedáváš najevo.
Jsi charismatický.
- Jen jsem nervózní. - Fakt?
- Jsi charismatický. - Jakou máš povahu?
- Já? - Jo.
- S neznámými lidmi se trochu stydím. - Fakt?
Vím, že jsem vás pozval na oběd,
ale stydím se.
Proč sis vybral zrovna nás,
- když ani neznáš naše jména. - No?
- Proč? - Z obou jsem měl dobrý pocit.
Ty působíš dost vesele.
A ty jsi hezká.
- Takže já… - Jsi upřímný.
- …jsem ta veselá? - Veselá a hezká.
- Děkuju. - Líbí se mi, jak jsi veselá.
Jaký je tvůj typ?
Líbí se mi ženy,
se kterými cítím jiskru, když je poprvé uvidím.
- Není to těžké? - Že?
Nejdůležitější je, co k ní cítím.
A je fajn mít spolu něco společného.
A co vzhled?
Líbí se mi hezké ženy.
- Jsi upřímný. - Jo.
Je upřímný.
Je zajímavý.
Že se chová
jako princ?
- Jo. - „Jste tu. “
- „Posaďte se. “ - „Nandejte si samy. “
„Nandejte si. “
A co vy, dámy?
Líbí se mi muži, kteří se umí chovat
a mluví slušně.
Aha.
Mně se líbí muži, kteří jsou veselí
a můžou mi být vzorem.
- Někdo, ke komu můžeš vzhlížet? - Ano. Někdo, ke komu mohu vzhlížet.
Máme batáty a kuřecí prsa.
- Dobrou chuť. - Dobrou chuť.
- Díky za jídlo. - Taková hostina.
- To jo. - Je plné bílkovin.
To s majonézou?
Ty batáty jsou fakt dobré.
- Že jo? - Fakt dobré, že?
Jaký byl Ráj?
Byl příjemný.
Byla tam hezká koupelna, že?
- Sprcha byla skvělá. - Jsem zvědavý.
Prý to bylo hezké.
Mám otázku.
Změnily se vaše pocity po cestě tam?
- Pocity? - Jo?
Jo, změnily se?
Aby člověk někoho poznal, musí s ním mluvit osobně.
- Takže to všechno změní. - Jasně.
- Jde o to… - Všechno?
…že člověk pozná druhého lépe.
Z nás všech teď zná Sul-ki nejlépe.
A co ty, Jung-če?
- Já? - Změnily se i tvé pocity?
Řekl bych, že jo.
To je těžké.
Ale neznamená to, že je to konec, protože jsme šli do Ráje.
- No jo. - To jo.
- Můžeme poznat víc lidí. - Ještě to pořádně nezačalo.
- Už to začalo. - Začíná to teď.
- Začalo to. - Začíná to.
Fajn, musíme začít. Nás pět.
Jsem zvědavá, jak to s tím novým
- dopadne. - Já taky.
Jasně.
Jaký je ten nový kluk?
Moc jsme s ním nemluvili.
Je spíš tichý?
Působí dost klidně.
- Jo, působí klidně. - Aha.
- Měla jsi pravdu. - Přesně.
Jo.
Co míváte k večeři?
No…
Včera jsme měli ředkve.
- Ředkve? - Jo.
A dýně.
Byly syrové.
Tak takové jídlo vám dávají?
Jo, a musíš ho uvařit.
Řeknu ti něco vtipného.
- Musíme chodit pro vodu… - Jo?
- …až tamhle. - Pro vodu?
- Jo. - No není to sranda?
- Taky v moři trháme řasy. - A lovíme sardele.
Někdy se nám podaří chytit i velkou rybu.
Děláte si srandu.
- Je rozkošný, když se usměje. - Že jo?
Je plný překvapení.
Když se veselý člověk zamračí, lidem se to nelíbí.
Ale je to roztomilé, když je to naopak.
- To jo. - To jo.
Máme tu záchody.
Musíme si vykopat jámu?
- Tak tenhle vtip jsem nečekala. - Já taky ne.
- Jasně, že ne. - Ne, jasně, že ne.
Ale když se dostaneš do Ráje,
čeká tě
- luxusní zážitek. - Aha.
- Byly jste tam? - My?
Hádej.
Myslím, že tam aspoň jedna z vás byla.
To se dozvíš pak.
- Jo. - Později se to dozvíš.
- Je to fajn. - To jo.
Líbí se mi kluci…
ŠIN SUL-KI
…kteří jsou milí a přátelští,
ale Čin-jong je naprostý opak.
Takže na mě působil jinak.
Ale bylo by hezké ho víc poznat.
ČCHOI SO-UN
Když jsem poprvé Čin-jonga viděla,
působil odhodlaně a charismaticky.
Ale měla jsem pocit,
že až ho lépe poznám, bude s ním legrace.
Takže ho budu mít v merku.
Jste zpátky!
- Bylo to ok? - Co jídlo?
- Jo. - Moc jsem toho nesnědla.
Máte batáty a kuřecí prsíčka.
Je tu i rýže.
Tady vaříme.
- Představ se nám, prosím. - Chceme tě poznat.
- Když jsi nový. - Představí se.
Jak jsem už řekl,
jmenuju se Kim Čin-jong.
- Rádi tě poznáváme. - Jo.
- Vítej. - Vítej.
- Máš… - Nějaké otázky?
- No… - Prozatím…
- Co se týče tohoto pobytu. - Jo.
Tohoto pobytu?
Kdo odešel včera do Ráje?
Dvě dámy, se kterými
jsi jedl.
A tito dva pánové.
Tyhle dvě a tito dva.
Je zmatený.
Už je zmatený.
- Šrotuje mu to v hlavě. - Peklo je taky fajn.
Jo?
Že jo?
Proč se tak tváříš?
Bože, to je…
tak napjaté.
Neměl by jít sám.
Všichni jsou fakt vysocí.
Obvykle mě nic nezaskočí.
- Jste všichni vysocí. - Jo.
- Fakt? - Jak ses cítil, když jsi sem přišel?
- Když jsem přišel? - Jo.
Všichni jste vypadali super.
- Byly to nervy. - Viděl jsi nás?
Jo, všichni máte dost působivý styl.
Snažila jsem se, aby mi to slušelo.
Takže jsem byl trochu zaskočený.
Neboj se.
- Byl jsi dneska super. - Oblečení…
Všechny holky říkaly, že jsi byl super.
I NADINE
Mluvili jsme spolu opravdu krátce
a díval se mi do očí.
Je mnohem roztomilejší, než jsem si myslela.
Nevím.
Připadá mi roztomilý.
Působí prý roztomile.
- Jo. - Jasně.
Jak ti někdo přijde roztomilý, je konec.
Ale že se zdá, že všechny ženy zaujal?
Všechny se na něj soustředí. Nadine říkala,
že nedá najevo, když se jí někdo líbí, ani ho neosloví.
Ale viděli jste tu poslední chvíli?
Dost se k němu měla.
Tong-u se na ni pořád díval.
Sledoval, jak si s Čin-jongem povídá.
Jeho příchod to tam rozvířil.
Jo, je to hráč, se kterým se musí počítat.
Teď mají malér.
Ahoj.
- Ahoj. - Jo.
Pojď na chvilku ven.
Myslím, že Han-pin a So-un právě odešli.
So-un je úžasná.
Nejsem si jistá,
koho si mám vybrat.
Chci si promluvit s tím novým.
Aspoň jednou.
Zajímá mě.
Půjdu.
Kam?
- Nevím. - Dobře.
Takový spěch.
Strašně spěchá.
Ani nemůže mluvit.
Chtěl jsem si s tebou promluvit.
Ale často jsi neměla čas.
- Já? - Jo.
Jsi dost oblíbená.
To ne, měla jsem čas.
Jo? Tak jsem asi neměl odvahu.
Chtěl jsem s tebou mluvit.
To zní dobře.
Posaď se sem, uvidíš na moře.
Děkuju.
Jak se cítíš?
Ohledně čeho?
Tak všeobecně.
- Všeobecně? - No…
Když pomineme tuhle situaci, jak se cítíš?
Jak se cítím?
Jsem trochu uvolněnější.
Vždycky se tak moc snažíš, aby spolu všichni vycházeli.
Vidím, že se stále snažíš.
- Fakt? - Takže…
To jsem rád.
- Co? - Že jsem se snažil.
- To jo. - Jsem rád.
To je skvělé.
Víš…
Téměř od začátku… Ne, už od samého začátku
jsem se…
tak cítil…
- Aha. - Cítím to tak od začátku.
Dost dobře krájíš cibuli.
LÍBÍ SE MI, JAK KRÁJÍŠ CIBULI
Fakt ti to šlo.
No jo, cibule.
Chtěl jsem s tebou včera mluvit.
Ale nechtěl jsem, aby ses cítila nepříjemně.
Taky jsem nechtěl působit povrchně.
Proto jsem to neudělal.
Ale neznáme se moc dobře, a už vůbec ne ostatní.
- To jo. - Takže na tebe rozhodně netlačím.
A pro mě to taky platí.
Jasně.
Není to vyznání lásky ani nic takového.
Jen chci říct, že s tebou jsem chtěl mluvit nejvíc.
Takže…
Jaká byla ta kotleta?
Kotleta?
Moc je nemusím.
Až bude příště něco chutného, určitě vyhraju,
abychom si to mohli sníst společně.
To je…
od tebe opravdu pozorné.
- To řekl hezky. - Roztomilé.
To jo.
Doufám, že mu to vyjde.
- Je upřímný. - To jo.
- To je Čong-u? - Na někoho určitě čeká.
- Sul-ki? - Copak?
Máš čas si popovídat?
- Popovídat si? - Jo.
Jasně.
Bude odtud skvělý výhled.
- Sedni si, kam je libo. - Nalevo?
Moc jsem si s tebou chtěl popovídat.
Fakt?
- Ale neměl jsem možnost. - Jo.
Neměli jsme žádný volný čas ani příležitost.
Takže jsem si s tebou chtěl promluvit, když teď máme čas.
Po včerejšku,
kdy jsme krátce mluvili o tom,
že jsi levačka a tak, jsem měl pocit,
že toho máme hodně společného.
Tak jsem se o tebe…
- Aha. - …začal zajímat.
- Jasně. - Při konverzaci
jsi dávala drobné komplimenty.
Dobře sis všímala drobných detailů a ptala se na ně.
Říkáš často něco, co lidi potěší.
Je důležité, abych ti vyjádřil své pocity.
Aha.
Proto jsem tě
sem pozval.
Mám problém navázat oční kontakt.
Aha.
Proč?
Nevím. Zajímalo by mě to.
Nevím proč.
Jen mám problém navázat oční kontakt. Tobě to jde?
- Jo. - Fakt?
Máš hezký nos.
- Nos? - Jo.
- To ti lidé říkají často, že? - Jo.
Já taky. Hele.
Na tobě…
je všechno krásné.
Máš malou tvář…
a všechno na ní je moc hezké.
Děkuju.
Máš od přírody energickou povahu?
- Jo. - Aha.
Když jsem fyzicky vyčerpaná,
bývá to na mně znát.
- Je to znát, jo? - Jo.
Tady bude dost vyčerpávajících situací.
- To jo. - Uvidím to na tobě.
Bude ti to vidět ve tváři.
Takže si toho všimnu.
Když jsi vyčerpaná, určitě radši býváš sama.
Podívej se na oceán.
- Vidíš, jak se třpytí? - Krása.
Tomu, jak se třpytí, se říká junsul.
- Junsul? - Jo. Že to zní hezky?
- Junsul? - Jo.
Jun Sul-ki.
Promiň. To bylo trapné.
To bylo hezké.
„Jun Sul-ki. “
Jun Sul-ki.
Promiň. To bylo trapné.
Mně se to líbilo.
Jo. Jun Sul-ki.
Protože jsi Šin Sul-ki.
To je junsul?
Je moc krásný.
Jako třpyt diamantů.
Opravdu nádhera.
Chtěl bych toho tolik probrat.
Kdo je vevnitř?
Nikdo?
Chceš se jít podívat na oceán?
To zní dobře.
Užijte si to.
- Pojď s námi. - S vámi?
Je pařák.
Je horko, že?
- Asi se v obličeji opálím. - To jo.
Kam půjdeme?
- Tam. - Vidím dvě křesla.
Jděte beze mě.
Zůstanu tu.
Tak zatím.
- Proč? Jdi s nimi. - Proč?
Předtím Nadine řekla, že má o Čin-jonga
- zájem. - To jo.
Jenže Se-čong k němu
- možná taky něco cítí. - Jo?
Řekla bych, že jo.
- Jo. - Nadine se snaží.
Ale zase to vzdala.
- No jo. - Jo?
Jste tu už dva dny? Tři dny?
Včetně dneška tři.
Jaké to bylo?
Je tu někdo, kdo je tvůj ideální typ?
- Tady? - Je tu někdo takový?
Ne na sto procent.
Ale dost blízko.
A co u tebe?
Nejdřív musím mluvit se všemi.
Ale někdo tu asi je.
Opravdu?
Jo.
Ale ne vždy se první dojem shoduje s tím,
jací lidé jsou, když s nimi máš
- To jo. - …možnost mluvit.
- Takže je to zajímavé. - Jo.
Když s někým chodíš
nebo když si někoho vybíráš, máš určité hranice?
Jaké myslíš?
No třeba když jde tvůj přítel
na drink s kamarádkou.
Nevadí ti takové věci?
No… nevadí.
Nevadí mi to, pokud mi stále odepisuje.
Nebo pokud mi o tom řekne dopředu.
To je super.
Bolí mě oči.
- Chceš si sednout sem? - Zavírají se mi oči.
- Sedím na špatném místě? - Jo.
- Mé oči. - Slunce.
Zavírají se mi.
Můžeš si sednout sem.
Ne, v pohodě.
Nechci se mračit.
Je roztomilý.
Čin-jong má okouzlující úsměv.
Je to má postel, ale klidně si na ni sedni.
Sedni si sem.
Co? So-i?
Co? Vážně? To je správné.
- Jaké to je? - Jak to myslíš?
Řekla bys…
že tě zajímám?
- Jestli mě zajímáš? - Jo.
Protože jsme si už trochu povídali.
Jo.
Tak mě napadlo, jestli bys mě nechtěla lépe poznat.
Máš pravdu. Chtěla bych tě poznat.
- Takže tě zajímám? - Jo.
Od chvíle, kdy jsem se se všemi poprvé setkala,
mluvím o jedné a té samé osobě.
- Jo? - Takže…
Od té doby, co jsme se seznámili, se zajímáš o stejnou osobu?
Jo.
Jen o jednu?
- Jo, věděla jsem to jistě. - Aha.
Od chvíle, kdy jsme tam na začátku seděli.
A co ty?
- Já? - Jak to tu vnímáš?
U mě se to mění.
- Fakt? - Jo.
Budu to brát jako proces rozhodování,
kdo se mi líbí, až do konečného rozhodnutí.
To zní hezky.
- Měl bys mluvit se spoustou lidí. - Právě.
Moc jich nebylo, že?
To je pravda. Nejdřív jsem se soustředil na všechny ženy,
ale pak se to zúžilo.
Tak to vnímám.
Jo, to je dobře.
Dobře?
- Jo. - Jo?
- Je to dobře. - Fajn.
Chtěl bys poznat ty mě?
Jasně, že chtěl.
Ale víš, že i když tu spolu mluvíme, máme omezená témata.
Takže mám pocit,
že se chci s lidmi bavit bez těch omezení.
A ty jsi jedna
z nich.
Bavili jste se?
Jo, měli jsme fajn rozhovor.
Ahoj, So-i.
Povídal jsem si se Sul-ki.
- Aha. - Jo.
Co?
Bylo to
- moc fajn. - Aha.
Teď se mi líbí ještě víc.
Chci se s ní pobavit víc.
- Líbí se ti ještě víc? - Jo.
Dobře.
Jaká byla tvá konverzace se So-i?
Je moc hodná.
A je fajn.
Kdo koho oslovil?
Ona mě.
- So-i? - Jo.
Jsi populární.
- Co? - Jsi populární.
Ne.
- Jsi zpátky. - Jo.
- Tak co? - Super.
S kým jsi mluvil?
Já?
Se Se-čong, že? Viděl jsem vás.
Jo, se sexbombou.
Sexbomba.
- Vystihl jsi ji jednou větou. - Sexbomba.
Ale s nečekaným půvabem.
To je skvělé.
Bylo to vážně pěkné.
Ze začátku působil odměřeně.
Podle mě je roztomilý.
Když s ním mluvíš, je jiný.
Působí dost chladně.
- Sám to řekl. - Jo.
Ale když jsme si povídali, připadal mi trochu podobný mně samotné.
To je vážně hezké.
Myslím, že proto jsme si padli do noty.
A on řekl, že jsem ho překvapila.
Že jsem v pohodě a okouzlující.
Ale možná to říká jen tak.
Podle mě má pravdu.
- Přesně. - To jo.
Nevím.
Ale dnes jsme mluvili
ve dvojicích, že?
- A nemůžeme jít… - Jo.
…do Ráje s tím samým člověkem.
Jo.
Takže do Ráje můžeme všichni?
To nikdo neví.
Ale nebudeme dělat riskantní rozhodnutí.
Když se to tak vezme.
Že?
So-i si po tom rozhovoru začala věřit.
- Jo, po rozhovoru s Jung-čeem. - Jo.
Mám slzy na krajíčku, protože je tu teď nový kluk, Čin-jong.
- No. - Jo.
Ale jedině So-iny pocity jsou stejné.
- To jo. - Ty pocity.
Všechny ostatní jsou zvědavé, kdo je ten nový kluk.
Ale So-i vůbec nezajímá.
- Jen Jung-če? - Řekla, že od začátku
se zajímá o toho samého kluka.
Myslím, že půjdou Jung-če a So-i.
Je pravděpodobné, že s ní půjde do Ráje, když se o ni zajímá.
Prožije tam se So-i víc času a uvidí, jak se rozhodne.
To je můj názor.
Doufám, že So-i a Jung-če tam spolu pojedou.
Nepřipadá vám teď, že si právě dali najevo své city?
Čung-u se zajímá jen o Sul-ki.
„Jun Sul-ki. “
- Líbí se mu. - Právě.
Han-pinovi se zase líbí So-un.
- Jo. - Jo.
Myslíte, že s ním So-un půjde?
- Ne, to si nemyslím. - Ne.
- Myslíte, že si ho nevybere? - Jo.
- Ale myslím, že Jung-če půjde se So-i. - Jo.
- A bude se mu to určitě líbit. - Jsem zvědavý, co se stane.
Doufám, že se to tak fakt vyvine.
- Podíváme se. - Jo.
- Jsem zvědavá. - Nemá smysl to řešit tady.
PEKLO – 17:00
Jsem čím dál nervóznější.
Čung-ue, myslíš, že dnes pojedeš?
Chci jet.
Ale nejsem si jistý, takže si nedělám velké naděje.
Protože je to těžké.
- Bude to těžké, pokud nepojedu. - Dnes?
Byl by to už druhý den, co bych tu zůstal. Jak náročné.
Nyní dáme dohromady páry, které odletí na rande do Ráje.
Ženy si již vybraly muže, se kterými chtějí jít do Ráje.
PŘED 30 MINUTAMI
Žádná volba není jistá.
Je to volba, která nejvíc odpovídá mým pocitům.
To jo.
Co když budu jediná, kdo tu zůstal?
Je čas, aby muži
po jednom přišli k táboráku
a řekli jméno ženy, se kterou chtějí jít do Ráje.
Ale páry, které spolu jely včera,
se nemohou navzájem vybrat.
Podruhé je to těžší.
Pro lidi, kteří už tam byli.
K tomu se přidává další proměnná.
Zajímalo by mě, kdo tam pojede.
Doufám, že všichni.
Že se všichni spárujeme.
Je tu šance, že se to podaří.
Nebudu si dělat velké naděje.
Nebudu si dělat naděje.
Pokud půjdeme, fajn.
- Pokud ne, smůla. - Jo.
Nikdy nevíte, jak se ten druhý rozhodne.
To jo.
Já nevím.
PÁROVÁNÍ DO RÁJE
KIM ČIN-JONG
Všechny jsou rozdílné.
A všechny rozdíly jsou tak jedinečné a okouzlující.
Můj instinkt ukazoval na Sul-ki,
takže jsem na ni opravdu zvědavý.
A So-un působila jinak, než jsem čekal.
Vyzařoval z ní elán a pohoda.
To se mi na ní líbilo.
U Se-čong mi přišlo,
že jsme si při rozhovoru sedli,
a to je podle mě působivé. Takže jsem teď rozpolcený.
Chci jít do Ráje s…
Najednou jsem tak nervózní.
Proč jsem teď tak nervózní?
Chci jít do Ráje se Šin Sul-ki.
- Aha. - Jo.
- Ty tři vteřiny. - Jo.
Tři vteřiny.
No jo.
ČCHOI ČONG-U
Chci jít do Ráje…
se Šin Sul-ki.
Chci teď prostě poznat Sul-ki lépe.
Takže se o to budu pokoušet, dokud spolu neodejdeme do Ráje.
Jeden je tak bezstarostný…
Zatímco ten druhý je zoufalý.
- Zajímalo by mě… - Sul-ki.
- Musí si teď vybrat, že? - Jo.
- Sul-ki je tu. - Vyšla.
- Koho si vybrala? - Musíme se podívat.
Co?
- Barva té košile. - Jo.
- Ahoj. - Ahoj.
Půjdeme?
Tak jo? Kde to je?
- Tudy. - Aha.
- Tedy… - Ano?
Můžeš mi to vzít?
- Mám ti to vzít? - Jo.
- Dobře. - Ne, vezmu si to sama.
Fajn, nes si to.
Ježkovy oči!
Jako fakt?
- To je super. - Jak atraktivní.
Ty jo…
Počkat.
Že je přitažlivý?
- Fakt… - Bylo by předvídatelné to vzít.
To je teda unikát.
- Super. - Ale kupodivu k němu necítím nenávist.
- No jo. - Vůbec mi nevadí.
Ne, ale počkat.
Je jiné říct: „Dobře, “
a říct: „Fajn, nes si to. “
Čin-jong jen řekl…
- Čin-jongovo charisma. - Řekl: „Fajn, nes si to. “
Ne, počkat.
Myslím, že by bylo vtipné, kdyby Sul-ki druhý den nesla tašky oběma.
A on by šel za ní s rukama za zády.
Tak to bych chtěl vidět.
- Je kuriózní. - Prosím.
Co je s ním?
- Dobře. - Ne, vezmu si to sama.
Fajn, nes si to.
Nějak jsme se spárovali.
Věděl jsi, že vyjdu?
Ne. Myslel jsem, že nevyjdeš.
Jdi první.
Není to už podruhé?
Jo.
Myslím, že odešla s Čong-uem.
Protože předtím šli na rande a vypadalo to, že si dost povídali.
- Jako fakt? - To je skvělé.
A když přišla, mluvil s ní dál.
Jo.
Shin Sul-ki
si nevybrala
Čchoi Čong-ua.
Čchoi Čong-u dnes nepůjde do Ráje.
Nevím.
- Vypadá tak zdrceně. - Je mi ho tak líto.
- Nikdo s ním teď nemůže mluvit. - Jo.
- Čong-uovi se teď fakt líbí. - Jo.
KIM HAN-PIN
To je Han-pin.
Chci jít do Ráje…
Nevím, koho si Han-pin…
- Nevím, kdo se mu líbí. - Přesně.
- Neumím ho odhadnout, ač se snažím. - Jo.
Jo, já taky ne.
Chci jít do Ráje se…
Čchoi So-un.
Pojď ven.
- Pojď. - Vyjdi.
- Promluv si s ním. - Jo.
- Promluvte si. - Pojď ven.
- Jejda. - Aby mohl ochutnat dobré jídlo.
Nemyslím si, že vyjde ven.
- Vyšla! - Vyšla?
To je úleva.
Čin-kjung, vyšla.
Ano, vyšla.
Pane jo, Han-pine!
- Jeho upřímnost fungovala. - To jo.
To vypadá, že je to těžké.
- S tím se nadřu. - Viď?
Jdeme.
Jsem tak nervózní.
- Jdeme. - Jdeme.
Jdeme.
- Do Ráje. - Jo, jdeme.
Je to tak napínavé.
Proč?
Je to těžké, že?
Je to hrozně lehké.
Jako peříčko.
- Klidně s tím i poběžím. - Ne, počkej.
Zpomal.
Myslím, že odešel.
Jo, asi jo.
Han-pin určitě odešel.
ŠIN TONG-U
Chci jít do Ráje s…
I Nadine.
Fakt nevím.
Musím si vybrat mezi klukem, který mě zaujal…
I NADINE
a klukem se kterým jsem mluvila nejvíc.
Tong-u ke mně byl moc milý,
ale při prvním výběru si mě nezvolil.
A Čin-jong je podle mě roztomilý,
jenže ho vůbec neznám.
- Zajímalo by mě, jestli její pocity… - Nadine…
Její situace je trochu…
- Doufám, že se dostane do Ráje. - Jo.
- Přesně. - Uvidíme.
Půjdu.
Ahoj.
- Půjdeme tam pěšky? - Vezmu ti ji.
Je fakt těžká.
To nevadí.
Jejda. Dělám si srandu.
Děkuju.
- Opatrně. - Jo.
Nečekala jsem, že půjdeme spolu.
Fakt ne?
Ne, fakt jsem nic netušila.
- Dobrá volba. - Bude si tam hodně povídat.
To je dobře.
Budou si moct povídat i anglicky.
Myslím, že se k sobě hodí.
To jo.
Jsem z tohoto páru nadšený.
- Co jestli tu zůstaneme jen my dvě? - Co?
To nevadí.
Doufám, že tu nezůstanu sama.
- Ne, musíme tam jet. - Musíme.
Obě.
ČO JUNG-ČE
Chci jít do Ráje…
Vsadím se, že So-i a Jung-če půjdou do Ráje spolu.
Ať je to So-i. Prosím.
Chci jít do Ráje s I Nadine.
Co?
- Co? - To bylo nečekané.
- Nečekané. - To…
Myslím, že se vyhnul tomu jít se So-i.
No jo.
- Vybral si tu, se kterou se nebavil. - So-i…
Vyhnul se jí.
Mohli letět do Ráje spolu.
- So-i to řekla. - Jenže on tam jít nechtěl.
Vyhnul se jí.
I Nadine
si dnes Čo Jung-čeho nevybrala.
Čo Jung-če dnes do Ráje nepůjde.
Prosím, vraťte se do stanu.
Fakt netuším.
Šrotuje mi toho v hlavě tolik.
Už je to moc dlouhý interval.
- Čas mezi nimi. - Fakt? Bylo to tak i včera?
Tímto jsme ukončili…
- Asi už je po všem. - …druhé párování.
KIM ČIN-JONG
ČO JUNG-ČE
Božínku.
Doslova mě opustil.
Dokonce jsem mu všechno řekla…
Jung-če asi odletěl s někým jiným.
Určitě odletěl s někým jiným.
Ne, jestli si Jung-če vybral holku, která si vybrala
někoho jiného, se kterým pak odletěla,
tak Jung-če tu ještě může být.
Tohle je…
- Čong-uovi se vždy líbila Sul-ki. - Jo.
Čong-u jí otevřeně řekl, jak se cítí.
V této situaci byla nejvíce zraněna So-i.
Jung-če se asi snaží být k So-un ohleduplný.
Možná chtěl zůstat v Pekle s ní.
- To je asi ono. - Aha!
- No jo! - To by mohlo být ono.
Jenže So-un odletěla.
Promiňte.
Ano?
- Můžeme dovnitř? - Jo.
- Ahoj. - Kdo je tam?
- Co? - Ahoj.
Ahoj.
Nečekal jsem, že tu vy dvě budete.
Pojďte dovnitř.
Proč jste tu vy dva?
Čekala jsi to?
- Ne, proč jste zůstali? - Fakt?
Jung-če musí být překvapený.
- Ale musel to vědět. - Musel.
- Jde o to, že tam není So-un. - No jo!
- Je překvapený. - Je v šoku.
- Je v šoku, že tam není. - Tváří se tak.
- Začal se psychicky hroutit. - Jo.
Sedněte si, kam je libo. Třeba sem.
Sedněte si, kam je libo.
Jsme tu opět všichni tři.
- Přesně. - Já vím.
Mám na sobě tuhle košili. Měl jsem…
Měl jsem se víc snažit.
Vezmi si ji příště.
Měl bych?
Ani nevím, jestli se tam někdy dostanu.
Sbalila jsem si plavky. Chtěla jsem si zaplavat. Jsem zklamaná.
Jsi v pořádku?
Jen jsem fakt chtěla jít do Ráje.
Jsem zklamaná, že jsem nešla.
Asi je to proto, že mám obrovská očekávání.
Takže kdo je pryč?
Dokážeš to odhadnout?
Protože podle toho, kdo odjel, nevím.
Dokážu.
Já taky.
Protože dvojice z minula nemohly jet spolu.
Je to jen odhad.
Nadine.
- S Tong-uem? - S Tong-uem?
Ne, s ním ne. S Čin-jongem.
- S tím novým. - Co? Řekl ti to?
Ne, ale něco jsem vycítil.
Myslím, že si mohl vybrat Nadine.
- A co Sul-ki? - Sul-ki s Han-pinem.
Sul-ki a Han-pin se nějak bavili?
Viděl jsem je, jak se pozdravili.
- Jen se pozdravili. - Jenom.
Pozdravili se, jakoby mezi nimi byla telepatie.
- Ne. - O tom jsem nevěděla.
Můj odhad je jiný.
Pověz nám, co si myslíš.
Podle mě
jel Čin-jong se Sul-ki
a Han-pin se So-un.
To si taky myslím.
- To jsem si myslela. - Fakt?
A Tong-u s Nadine.
- Tong-u s Nadine. - To jsem tak nevšímavý?
Tvůj instinkt…
Podle mě máš špatný instinkt.
To jo. Je velmi těžké předvídat emoce ostatních lidí.
Já čekala, že jedeš.
- Já taky. - Já? Fakt?
Říkala jsem, že určitě pojedeš.
Hlasovali jste s jistotou? Nebo jste o tom museli přemýšlet?
Od chvíle, kdy jsme sem přijeli, až do teď
jsem hlasovala podle svých pocitů.
Nezáleželo mi na pocitech toho druhého.
I kdyby mě odmítl,
budu se řídit tím, co cítím.
Držíš se svých pocitů.
Proč tam tak sedíš?
Připoj se k nám.
Dobře.
- Je ti smutno? - Jen jsem se tam schoulil.
Přemýšlel jsi hodně při rozhodování?
Jo.
Dost jsem přemýšlel.
Jaký faktor je pro tebe nejdůležitější?
Pro…
Pro mě?
- Člověk by měl přemýšlet o sobě. - Tvoje pocity?
Opravdu nerad dávám nejasné odpovědi.
Přemýšlím jen o osobě,
kterou si chci vybrat.
Takto si vybírám…
Nemám ponětí, co říkám.
- Proč jsi tak neklidný? - Cože? To nic.
- Je to poprvé, že? - Co?
Že tě odmítla.
Správně, ale nemyslím, že mě odmítla.
Jen jsme se k sobě nehodili.
- Nehodili? - Jo.
To je ještě smutnější.
Pokud se k sobě nehodíte, je těžké, aby to fungovalo.
Líbí se ti hodně?
- Co? - Jestli se ti hodně líbí?
Asi jo.
- Byl sis jistý? - Fakt?
Mohl jsem si tím být jistý jen já.
Z mého pohledu si myslím, že se snažím
a že to někam vede.
Ale stejně
je to trochu pomalé.
Je pro mě těžké odhadnout, co si myslí.
To jsem si tady uvědomil.
Dřív mi to přišlo snadné.
- Jak bys mohl znát myšlenky ostatních? - Přesně.
Myslím, že upřímnost funguje.
Nebudeme se po jídle cítit lépe?
Myslíš?
Dokážeme vůbec uvařit?
- Jdeme se obléct. - Tak zatím.
Jdeme. Musíme si jít pro věci.
Jdeme, Jung-če.
Alespoň tu nejsem sám.
- Co? - Kdybych tu byl sám, brečel bych.
Díky, že jsi se mnou zůstal.
Je opravdu těžké se psychicky nezhroutit.
ŠATNA
So-i.
Co když se rozbrečím?
Chce se mi plakat.
Je mi jedno, jestli mě odmítne.
S pocity nic nenaděláš.
Ale je mi tak smutno.
I SO-I
Vyjádřila jsem Jung-čemu své city,
ale on si mě nevybral.
Mohl se záměrně rozhodnout jinak,
když bral v úvahu svůj vztah se So-un,
se kterou předtím odjel do Ráje.
Nebo to mohlo být tím, že jsem za ním nešla aktivněji.
Důvodů může být mnoho.
Ale ranilo mě to.
Ale lidé nemohou za to, co cítí.
Celou dobu byla veselá.
Tohle je opravdu silné.
So-i mluví,
jako by utěšovala Čong-ua, ale ve skutečnosti
mluvila sama se sebou.
- Všechno to, co řekla… - No jo.
Před ostatními se vesele usmívala, ale pak se rozplakala
mimo záběr kamer.
Některé věci se dají překonat tvrdou prací.
Třeba kariéra je něco, na čem můžete pracovat a dosáhnout svého cíle.
Ale pokud jde o vztahy s lidmi, i když budete tvrdě pracovat,
ne vždy dosáhnete požadovaných výsledků.
Zejména pokud jde o vztahy mezi muži a ženami.
To není něco, čeho lze dosáhnout oddaností nebo upřímností.
Proto je to těžké.
To je hodně smutné.
- So-i jasně dávala najevo své city… - Jo.
…a pokud potká někoho, kdo je pro ni ten pravý,
všechno bude fungovat skvěle.
Jung-če pro ni ten pravý není.
So-i dělala, co mohla.
- Pojďme jíst. - Pojďme jíst.
- Co si dáme k večeři? - Co tam bude?
- Vidím jen jarní cibulku. Co je tamto? - Něco nového.
- Jsou to instantní nudle. - To je šílené.
Instantní nudle.
- Jsou tam nudle. - Ty jo.
Čong-u, vstávej.
- Čong-u, vstávej. - Šup.
To snad ne.
Ano, tohle je Ráj.
Vajíčka!
- Smažená? Nebo míchaná? - Miluju je.
- Taky miluju míchaná vajíčka. - Tak já je ušlehám.
- To je tak fajn. - Připravím zeleninu.
Byl jsem nadšený, když jsem ty nudle viděl.
Je to šílené.
Všechny mé tíživé pocity zmizely.
Že? Jsou pryč?
- Fajn. - Pochutnáme si.
Dobře.
Copak?
- Jejda. - Dalas tam moc soli?
- Strašně moc. - Počkej.
Nehýbej s tím.
Nemíchej to…
- Kam jsi ji nasypala? - Sem.
Počkat, zamícháme to.
Zamícháme s tím a ochutnáme to.
Bude to moc slané.
Není to tak zlé.
Myslím, že je to dobré.
- Jo? - Jo.
- Je to dobré. - Tak fajn.
Nemusíš se vůbec bát.
- So-i, nepropadni mu zase. - Jejda.
Nepodlehni tomu. Vzdej to.
Jen vyndal trochu soli.
Teď přidám nudle.
Jo.
Jsem teď tak šťastný.
Skvěle to voní.
Úžasné.
Vypadá to skvěle.
Co děláš?
Dám si syrovou ředkev.
Aha.
Ty jíš syrovou ředkev?
Jo, chutná mi.
Super.
Jsem tak nadšený.
Vypadá to moc dobře.
Vypadá to vážně dobře.
Děkujeme za jídlo.
- Děkujeme. - Díky.
Ty nudle jsme uvařili dobře.
- Že jo? - Fakt dobrota.
- Když jím, je mi hned líp. - Mně taky.
Cítím se ještě líp, protože jím s výhledem na oceán.
Fakt?
Já ho nevidím.
Ani se na oceán nepodíval, když to řekl.
Dobrota.
Jím i ředkev, takže mě nemusí
kvůli nezdravým nudlím tížit svědomí.
Fakt?
Jako bych si dával detox.
Detox?
Je to podobné.
Že jsou naše instantní nudle lepší než to jídlo v Ráji?
- Jsou moc dobré. - Že?
- Jo, moc. - Měl bys zůstat v Pekle.
- Jo? - Stahuje tě s sebou.
Hej, měl bys chtít jít do Ráje.
Vážně, musíme tam, Čong-ue.
Dostanu se tam. Dokážu to.
Tys říkala, že upřímnost funguje.
Jo, protlač se vpřed.
To bych měl.
- To bylo dobré. - Prostě bašta.
- Jste najezení? - Hodně.
Tady jím mnohem víc než doma.
Je hrozná mlha.
Je hezké vidět jiný výhled.
- Vypadá to tajemně. - Jo.
Ta mlha není od scenáristů, že ne?
Je to jako scéna z filmu.
- Jak to, že… - Piráti z Karibiku.
Jasně.
- Vypadá to tak. - Se ztroskotanou lodí.
- Jung-če? - Copak?
Chci ti něco říct.
- Můžeme jít tamhle? - Jo.
Když hovor skončí nejasně,
mám tendenci jít spát s nepříjemným pocitem.
Pokud mi chceš říct něco, co ti uleví,
jsem připravený si to poslechnout.
Děkuju.
Lidé se opravdu neubrání očekáváním.
- Jo. - A naznačila jsem to slovy o tom,
- že bych tě ráda poznala. - Jo.
A neříkám, že jsem frustrovaná jen proto,
že sis mě nevybral.
Jen říkám, že jsem to tak cítila.
Měla jsem ale pocit,
že tu máš jiné hodnoty, pokud jde o randění.
Říkal jsi, že chceš poznat co nejvíc lidí,
a že mezi nimi bude někdo vhodný.
Mám pravdu?
Ano, při rozhodování jsem trochu opatrný.
Je pravda, že jsem zvědavý na všechny ženy
a rád bych si se všemi popovídal.
Proto si myslím, že je správné
si s nimi pokud možno
popovídat.
Toho si velice vážím.
Ale…
bylo by hezké, kdybych toho byla aspoň jednou taky součástí.
Taky bych si přála, abych byla mezi těmi…
které tě zajímají.
Upřímně řečeno, mnoho lidí…
Je trochu trapné,
když někdo, koho mám ráda,
mé city veřejně neopětuje.
A je to trochu smutné.
Hodně jsem o tom přemýšlela a…
dospěla jsem k závěru, že taková prostě jsem.
To jsem prostě já.
I když je to trochu trapné a smutné…
měla bych jednat tak, abych zůstala věrná tomu, kdo jsem.
Takže…
Nechci na tebe tlačit.
To nechci.
Tak to jo.
Jo.
Jsem trochu rozrušený,
ale děkuju, že mi říkáš, že nechceš, abych byl pod tlakem.
To je vážně super.
- Máme tu překvapivou situaci, takže… - Opravdu?
- Jo. - Je to překvapivá situace?
Abych byl upřímný,
když jsme spolu
předtím mluvili, myslel jsem si,
že sis mě možná vybrala.
Tak jsem si myslel,
že budeš zklamaná
nebo naštvaná.
Takže jsem byl ostražitý,
když jsme předtím večeřeli.
Aha.
Abych byla zcela upřímná, byla jsem naštvaná.
Vypadalas tak.
- Promiň. Nedokázala jsem to skrýt. - Neomlouvej se.
Napadlo mě, že to možná…
mohla být moje chyba.
Takže tím, že sis se mnou teď chtěla promluvit,
jsi opravdu jasně
vyjádřila své pocity.
Nechci tedy říct,
že jsem změnil názor,
ale mám pocit, že bych se na věci mohl dívat jinak.
Takže ti dám vědět, jak se cítím, než bude pozdě.
Dobře, děkuju.
Jo, řeknu ti dřív, než bude pozdě.
Děkuju.
Ne, já děkuju tobě.
Řekla jsem ti, co cítím, úplně všechno.
Hodně jsem o tom přemýšlel.
Vyzkoušela jsem dost nových věcí.
Samozřejmě se zajímám i o ostatní ženy.
Nemůžu předstírat, že je všechno v pořádku.
Nikdy nevíš, co se stane.
To bylo super.
Mohu překročit hranice?
Přesně jsem věděl, kdy se to začalo kazit.
Moje emoce jsou silné, protože se na ně soustředím.
Chtěl jsem trochu zvolnit.
Tak moc mě bolí srdce.
Překlad titulků: Kyra