НА ОСТРОВІ МАНГЕТТЕН
РОЗСЛІДУВАННЯМ УБИВСТВ ЗАЙМАЮТЬСЯ ДВІ СЛІДЧІ ГРУПИ:
ПІВНІЧНИЙ МАНГЕТТЕН І ПІВДЕННИЙ МАНГЕТТЕН.
ВОНИ РОЗСЛІДУЮТЬ НАЙЖОРСТОКІШІ Й НАЙЗАПЛУТАНІШІ ВБИВСТВА.
ЦЕ ЇХНІ ІСТОРІЇ.
12 ЛИСТОПАДА 2016 РОКУ
Джої тієї суботи пішов гуляти,
але я не вдавався в подробиці, куди саме.
Йому було 26 років. Він був дорослий.
Я познайомився з Джої на першому курсі в Гофстрі.
Він був не просто другом. Ми стали як брати.
Спершу він був тихим, а за ближчого знайомства
ставав дуже комунікабельним, і всі його любили.
Того вечора суботи ми хотіли йти на вечірку.
В останній момент він запросив мене
з декількома друзями в місто — у «Позолочену лілію».
Ми трохи через це посварились і просто розійшлися.
Рано-вранці в неділю я написала Джої повідомлення.
СТЕМФОРД, КОННЕКТИКУТ
Я знала, що він спить, тому очікувала, що він нескоро відповість.
Настала 12:00. Ліза підійшла й спитала: «Джої тобі щось писав?»
Я сказав: «Ні». Я подзвонив йому, але він не відповів.
Я дзвонив йому разів шість між 12:00 і 13:00.
Я мав до 13:00 зібрати фентезі-футбольну команду, а він завжди мені допомагав.
Він не передзвонив.
Я подумав: «Може, він залишився у свого друга Макса».
Пам'ятаю, як говорив із Петом по телефону. Він явно нервував. А хто б не нервував?
Я сказав: «Хлопці гуляють, знайомляться з дівчатами.
Вони ще незнайомці. Потім вони кудись ідуть.
Тусять. Нічого незвичайного».
Я дійсно нічого не запідозрив.
Коли час близився до вечора,
а від Джої й досі нічого не було,
я почав трохи нервувати й хвилюватися.
Протягом дня ми сподівалися, що він нам зателефонує.
Ми просто чекали, але цього так і не сталося.
Наше завдання — забезпечити вам спокійний сон.
Сім'ї важливо знати, хто вбив їхнього родича.
Співчуття жертвам — ось що найважливіше.
Я завжди любив зазирати за лаштунки.
Що насправді сталося?
Хочеться дізнатися правду.
Що детективи й роблять.
Твій інстинкт — допомагати людям.
У Нью-Йорку поліція Нью-Йорка…
найкраща.
УБИВСТВО: НЬЮ-ЙОРК
14 ЛИСТОПАДА 2016 РОКУ 9:00
Я був детективом у 17-й дільниці.
14 листопада 2016 року
ми отримали дзвінок зі стійки на першому поверсі.
17-ТА ДІЛЬНИЦЯ
Туди підійшов батько,
чий син приїхав до міста на вечірку, і від нього не було звісток.
Ми з детективом Йоманом Кастро були в офісі.
Поліціянт у формі привів до нас двох чоловіків:
Пета Комунале та його брата Джо Комунале.
Вони були нетерплячі.
З виразів облич було зрозуміло,
що вони були стурбовані й дуже хвилювалися.
Пет сказав: «Мій син Джої пропав близько 16 годин тому».
Він кілька разів пробував із ним зв'язатися, але безрезультатно.
І я спитав батька, чи це нетипова для його сина поведінка.
А Пет відповів, що регулярно розмовляє із сином.
ПОЛІЦІЯ НЬЮ-ЙОРКА
Я відповів: «Ясно, це Мангеттен».
Молодь приїжджає сюди на вечірки.
Іде до когось додому, зупиняється в готелях.
Дехто напивається. Непритомніє на вулицях.
«Ми його знайдемо».
У цей момент ми з Йоманом розділилися.
У Йомана за столом сидів Пет. А я сидів за комп'ютером.
Уводив у кожну систему ім'я Джої, дату народження.
Різні варіанти, Джонів Доу.
У лікарнях його не було, як і в тюрмах.
Він просто зник.
Я повідомив детективу Кастро, що напередодні мені подзвонив друг Джої
й сказав: «Я знаю, що ви шукаєте Джої».
«У мене його телефон». Я такий: «А чому він у тебе?»
І він розповів мені про те, що сталося попередньої ночі.
Вони поїхали в місто, щоб піти до «Позолоченої лілії».
Я про такий заклад не чув.
Це нічний клуб.
І коли вони виходили з «Позолоченої лілії»,
Джої говорив із трьома дівчатами.
Тоді ж його друг узяв його телефон.
Подзвонити своїй дівчині, спитати, де вона.
Гадаю, саме тоді підійшли двоє хлопців і спитали:
«Хочете піти на афтепаті?»
Під'їхало два таксі. Друг Джої сказав: «Твій телефон у мене».
Джої йому: «Віддаси завтра».
І вони всі сіли в таксі й поїхали на це афтепаті.
Тоді він бачив Джої востаннє.
Після розмови з Петом
я зайшов в інстаграм і перейшов на сторінку клубу.
Почав переглядати фото з позначками, яких там сотні,
щоб спробувати відшукати Джої на задньому плані чиєїсь фотографії
чи щось дізнатися, бо не було жодних зачіпок.
Я бачив фото, на ньому — три дівчини й хлопець, якого я знаю.
Я йому подзвонив.
Він сказав: «Це ті дівчата, з якими вчора був Джої».
І дав номер однієї. Дженни.
Я написав їй і спитав: «Що вчора сталося з Джої?
Ти знаєш, де він? Він із тобою?»
Вона сказала, що ні. Вони були на вечірці,
а за кілька годин Джої та якийсь Ларрі
посадили їх у таксі й попрощалися з ними.
Пет дав мені
ім'я та номер телефону останнього хлопця, з яким Дженна бачила Джої.
Це був Ларрі Діліоне.
Я подзвонив Ларрі й пояснив, що ми шукаємо Джої Комунале,
з яким він гуляв на афтепаті.
Він сказав, що так, він зустрів Джої біля «Позолоченої лілії», запросив на афтепаті
до багатія, що живе у Верхньому Іст-Сайді
в житловому комплексі «Ґранд-Саттон».
Ларрі сказав, що востаннє бачив Джої,
коли той вийшов із будівлі, щоб провести Дженну та її подруг до таксі.
Ті їхали в Нью-Джерсі.
Була 6:30,
і він лише запам'ятав, що повернувся до будівлі сам.
Тоді я подзвонив Дженні.
Дженна описала афтепаті у квартирі 4-С,
де хазяїном був Джеймс Раковер.
ДЖЕЙМС РАКОВЕР
За словами Дженни, коли вони приїхали,
вона зайшла у квартиру, і там був чоловік.
Його звали Джеймс Раковер, він був топлес.
І, за словами Дженни,
він був оголений усю ніч.
Потім вона сказала, що Джеймс стверджував, ніби він стриптизер,
і хотів станцювати для неї.
На щастя, одна з дівчат зняла це на відео.
Джеймс був топлес. Він танцював для однієї з дівчат.
Він змагався з Ларрі Діліоне в тому, хто найкраще станцює.
Дженна сказала, що в Ларрі Діліоне був складаний ніж
і він нюхав із нього кокаїн.
Вона також зауважила, що Джої був спокійний,
але в стані сильного алкогольного сп'яніння.
Що він пив багато віскі та пива,
але в нього не було сварок із будь-ким у тій квартирі.
Дженна згадала, що після вечірки, коли вона сіла в таксі
й озирнулася, щоб попрощатися,
побачила, що Ларрі й Джої попрощалися кулачками.
І вона вирішила, що він або пішов, або повернувся на вечірку.
Отже, Дженна дуже добре описала те, що відбувалося на вечірці,
але вона так і не відповіла на головне запитання: «Де Джої?»
2 ГОДИНИ ПІСЛЯ ОГОЛОШЕННЯ ДЖОЇ ЗНИКЛИМ
Я бачив, що Пет хвилюється.
У мене теж є сини, тож я сказав: «Знаєте що?
Їдьмо до того будинку».
Детектив Кастро був сумлінним.
Він зацікавився й узявся за справу. Він хотів знати, що сталося.
Він знав, що є проблема.
Ми сіли в його патрульне авто й поїхали до «Ґранд-Саттону».
ЖК «Ґранд-Саттон» розташований на Східній 59-й вулиці.
Для тих, хто не знає цей район:
його також називають «Саттон-Плейс».
Він не просто для багатих,
а для казково багатих.
ҐРАНД-САТТОН
Тож об 11:00 ми приїхали до «Ґранд-Саттону».
Його фоє нагадує хол готелю.
Там швейцар, консьєрж.
Ми вирішили піти у квартиру 4-C, де мешкав Джеймс Раковер.
Постукали у двері. Відчинила прибиральниця.
Джеймса там не було.
Я сказав: «Слухайте, учора тут була вечірка.
Пропав один хлопець.
Можна я зайду гляну?» А вона: «Без проблем», — і відчинила двері.
Квартира була маленька.
Ми зайшли. Там було дуже чисто.
Ми не помітили нічого, що б викликало підозри.
Ми не знайшли там Джої й вийшли з квартири.
Я набрав Джеймса Раковера.
Він сказав, що не знає Джої Комунале й що це незнайомець,
який прийшов на афтепаті з Ларрі Діліоне
та одним із друзів Ларрі й Джеймса Раковера, Максом Джеммою,
і трьома дівчатами, з якими вони познайомилися в «Позолоченій лілії».
Він знав лише, що Джої вийшов із будівлі
з Ларрі й не повернувся.
Коли ми спитали Макса Джемму, він підтвердив,
що був на афтепаті, але втомився
й заснув на дивані.
Коли прокинувся, там не було ні Джої, ні інших людей.
І він пішов додому.
Я вирішив повернутись у фоє й почати переглядати відео з камер
«Ґранд-Саттону».
Шукати докази й підказки, щоб дізнатися, де може бути Джої.
Час від часу детектив дзвонив мені й питав:
«Це Джої?»
Ми дивилися відео. Він сказав: «Це Джої».
4:19 ДЖОЇ КОМУНАЛЕ
Було видно, що група людей приїхала десь о 4:30,
зайшла в «Ґранд-Саттон» і піднялася на четвертий поверх.
А тоді о 6:30
видно Джої Комунале, Ларрі Діліоне та трьох дівчат.
Вони спускалися ліфтом. Ми перейшли до іншої камери —
зовнішньої.
Ми побачили, як вони вийшли й підійшли до узбіччя.
Супер.
Він кудись поверне —
ми знатимемо, що треба дістати відео із сусіднього будинку.
Ми дивилися відео й побачили, що Ларрі Діліоне повернувся назад.
І Джої повернувся з ним.
І тут я подумав: «Ти ж казав, що він не повернувся».
Тоді я зрозумів, що є проблема.
Я сказав братові: «Він не вийшов звідти живим».
Не знаю чому.
Вибачте.
Це було лише передчуття.
Джозеф був моїм первістком. Він завжди був чудовим хлопцем.
Ми з Джої завжди ладнали через нашу любов до спорту.
Я був фанатом хокею, повів його на перший хокейний матч —
він на нього підсів.
Він почав займатися в п'ять років,
а у вісім — грати на змаганнях.
Ми щороку кудись їздили:
чи то на футбольний матч «Джаєнтс», чи то на гру «Рейнджерс», «Янкі».
Спорт завжди нас пов'язував.
Джої любив поїсти. Італійську їжу.
Навіть коли він переїхав,
більшість вечорів він вечеряв тут.
І він був трохи…
Хоча він любив спорт, він завжди вмикав «Фуд Нетфорк».
Щоб подивитися, що можна приготувати й що я можу йому приготувати.
Джої здобув бізнесосвіту в Університеті Гофстра.
На щастя для Джої та його друзів, у мене була охоронна компанія на Лонг-Айленді.
Спитайте друзів. Вони скажуть, що він був директором із персоналу.
Він влаштував у мою компанію всіх друзів.
Знав, що для них це хороший початок.
Він приводив багато дівчат додому, щоб дізнатися, чи я їх схвалюю.
Я схвалював кожну й мав надію, що він одружиться.
А він завжди казав: «Тату, до 35 років не одружуся».
Його друзі завжди казали мені, що Джої — їхній найкращий друг.
А я думав: «Як це можливо, щоб в одного хлопця було 40 найкращих друзів?»
Знаєте, як кажуть:
«Не суди людину по тому, скільки в неї грошей, а суди…
по тому, скільки в неї друзів».
У нього їх було багато.
Багато.
Пет був засмучений.
Тоді я зупинив відео
й попросив його брата Джозефа забрати Пета, повернутися до моєї дільниці
й чекати мене там.
Щойно детектив починає щось підозрювати,
викликають відділ убивств.
На цю справу призначили детектива Кастро із 17-ї дільниці,
а я був детективом із відділу вбивств.
Але є не лише ми.
Усі детективи в цій групі
й усі детективи відділу вбивств спільно
розслідують справи.
17-ТА ДІЛЬНИЦЯ
Мені подзвонив Йоман.
Сказав: «Марті, приїжджай. Допоможи мені із цим».
Я приїхав до того будинку.
Було лише два варіанти.
Або Джої був і досі в будівлі, або покинув її.
Потрібно було обшукати весь будинок.
Я підійшов до управителя й сказав: «Ходімо на дах. Почнемо згори».
Ми підійнялися, вийшли з ліфта.
Але в мене страх висоти.
Краєм ока я бачив міст на 59-й вулиці — міст Еда Коха.
Я намагався не дивитися вниз,
щоб не бачити, яка там висота.
Коли я переконався, що Джої не на даху,
ми почали обшукувати поверх за поверхом.
Спустилися 36 поверхів
до підвалу, до фундаменту, до внутрішнього двору.
Я сподівався побачити Джої й сказати: «Прокидайся. Іди додому».
Цього… не сталося.
Я пішов у гараж і спитав паркувальника:
«Джеймс Раковер, квартира 4-С. Він паркує тут машину?»
Він: «Так, їздить на великому чорному "мерседесі"».
Я питаю: «Це його автівка?» А він: «Так, це його».
Вона була бездоганна, чиста, але трохи в пилу — коричневому, схожому на ґрунт.
Я роздивився й помітив, що на кришці багажника були коричневі плями,
наче відбитки пальців.
І я був такий…
Щось мені не сподобалося.
Я сказав: «Ми заберемо цю машину до з'ясування обставин».
А паркувальник сказав: «Джеймс Раковер не власник цієї машини.
Вона належить чоловіку,
який живе у квартирі 32-B, — Джеффрі Раковеру».
Ім'я Джеффрі Раковер було знайоме,
бо в нього є білборд на виїзді з Мідтаунського тунелю до Квінсу.
Він продавав коштовності Опрі.
Допоміг Трампу вибрати обручку для Меланії.
Він був зірковим ювеліром.
Скажу чесно.
Усі казали: «Так, Джеффрі Раковер — зірковий ювелір».
Я не знаю, хто він.
Так, я не купую прикраси в цій ціновій категорії.
Консьєрж Едуарду Соуза
сказав нам, що Джеймс Раковер був давно втраченим сином Джеффрі Раковера,
але нещодавно, в останні кілька років,
відновив цей зв'язок.
У 2014 році Джеймс почав відвідувати будівлю з Джеффрі.
А тоді проводити там більше часу.
За два роки Джеффрі шукав для Джеймса власне житло.
Він прийшов і запитав, чи є в будинку вільні квартири.
А потім Джеймс офіційно переїхав.
Тоді ми й дізналися, що він давно втрачений син.
ЦЮ ЛУНКУ СПОНСОРУЮТЬ ДІАМАНТИ ДЖЕФФРІ РАКОВЕРА
Наприкінці 80-х чи на початку 90-х у нього були стосунки з жінкою,
що привело до появи таємничого сина,
який загадково з'явився на його порозі.
Мені це було дивно.
Але ми, консьєржі, не заглиблюємося в особисте життя людей.
Коли Джеймс переїхав у свою квартиру 4-C,
вечірок значно побільшало.
Ми переглянули багато годин відео
в надії побачити Джої на одному з екранів.
Коли ми переглядали відео з камер спостереження,
консьєрж, Едуарду Соуза, торкнувся мого плеча й сказав:
«Джеймс Раковер заходить».
Я підійняв голову. Бачу його.
Він проходить повз і заявляє: «Щасти в пошуку відео» —
і йде собі далі.
Я був заскочений зненацька. Такий: «Стоп, що?»
Я глянув на детектива Кастро й кажу: «Що це, бляха?»
Він так само дивиться на мене. «Я не врубаю».
Його зухвалість шокувала. Я подумав: «Чому він такий зухвалий?»
Зайшов такий, напнувши груди, зухваліший, ніж будь-коли.
Тоді консьєрж каже мені: «Джеймс дзвонив мені вчора».
Напередодні мені подзвонив Джеймс і запитав про тривалість запису камер.
Я відповів: «Дивне запитання. Чому ти це питаєш?»
Він сказав, що посварився зі своєю дівчиною
і запідозрив її в крадіжці, тому хотів перевірити записи.
А я відповів, що вони записують 24 години,
а тоді ми перезаписуємо.
Гадаю, Джеймс зрозумів, що за добу все буде перезаписано.
Але ми не перезаписували.
Ми просто змінили касету, тож записи того дня залишилися.
Гадаю, він припускав, що відеозапис останніх 24 годин зник,
хоча ми мали доступ до цього відео.
І це одразу викликало підозри.
21:00 12 ГОДИН ПІСЛЯ ПОДАННЯ ЗАЯВИ ПРО ЗНИКНЕННЯ
У мене задзвонив телефон. Це був детектив Кастро.
Він сказав: «Принесіть мені якийсь одяг Джої.
Ми візьмемо собак, щоб відстежити запах Джої та його місцеперебування».
Я пішов до Джої додому.
Узяв його рушник і дещо з одягу.
Пам'ятаю, я тоді мав крихту надії.
Сподівався, що все не так, як я думаю.
Мене попросили обшукати гараж «Ґранд-Саттону».
Я надів на собаку нашийник: «Хочеш працювати?»
Він подивився, підняв вуха. Я його спустив.
Собака пішов углиб і почав працювати.
Я знаю, коли він працює. Він постійно махає хвостом.
А потім він почав махати дедалі швидше.
Я знав: він уловив запах.
Він пішов до чотиридверного чорного «мерседес-бенца».
Сунувся носом одразу в багажник і
почав гавкати. Так дуже…
Розумієте? Було ясно.
Було ясно, що він вловив
запах розкладання людського тіла, крові.
Того, що вказувало на розкладання.
Для обшуку автівки потрібен був ордер.
Для перевірки, чи справді там
є докази або тіло в багажнику.
Після огляду гаража детективи запитали мене:
«А квартири? Може, він укаже на квартиру?»
Я взяв собаку, ми піднялися на четвертий поверх. Я сказав: «Шукай».
Він пішов ліворуч коридором, а тоді показав мені.
Почав сильно дряпати двері квартири 4-С.
І Джеймс відчинив двері. Джеймс Раковер.
Такий: «Ідіть ви в дупу, покидьки, кляті копи.
Чого прийшли? Без ордера не пущу.
Пішли ви!»
А я собі подумав: «Це що, якийсь придурок?»
Коли я дізнався, що собака подав знак,
я зрозумів, що він реагує на кров
і що там щось сталося.
Тим часом інші учасники з групи детективів 17-ї дільниці,
мої колеги, почали перебирати сміття з усіх квартир.
Ми направили собаку на мішки, щоб визначити,
на які з них він реагує, і перевірити їх першими.
Пес почав нюхати пакет, який ще не розв'язували.
У ньому був плед.
А ще він був підписаний: «Джеймс Раковер».
Криміналісти почали знаходити паперові й звичайні рушники,
які наче були просочені кров'ю.
Вони розв'язали другий пакет.
Тоді ми знайшли заляпаний кров'ю одяг Джої,
у якому він був на відео.
Там були його золотий ланцюжок і банківська картка.
У тому мішку навіть знайшли айді-картку Джої.
Після знайдення речей потрібно оформити ордер на обшук,
повернутися з командою криміналістів
і зайти в ту квартиру.
2:00 17 ГОДИН ПІСЛЯ ЗАЯВИ ПРО ЗНИКНЕННЯ
Поки Йоман пішов оформляти ордер,
я в офісі перевіряв на комп'ютері Джеймса Раковера,
Лоуренса Діліоне й Макса Джемму.
Ми дізналися, що Макс Джемма з привілейованої сім'ї.
Колись його батько був мером Оушенпорту, Нью-Джерсі.
Макс жив у квартирі з Ларрі Діліоне.
Ларрі Діліоне дуже схожий на Макса Джемму.
Він із хорошої родини з Нью-Джерсі.
У них були чистокровні коні.
Ходили історії, що деколи він потрапляв у бійки,
але, крім цього, він не мав
серйозного кримінального минулого.
Коли ми перевірили Джеймса Раковера, виявилося, що він не Джеймс Раковер.
Його звати Джеймс Бодуен.
І він не з Нью-Йорку.
Він із Флориди.
Його там неодноразово арештовували. Він сидів півтора року
за крадіжку зі зломом у Флориді.
Ми з'ясували, що його випустили під заставу, він покинув Флориду
й опинився в Нью-Йорку.
Коли ми ретельніше вивчили його біографію
та зміни імені,
то дізналися,
що Джеффрі Раковер не біологічний батько Джеймса Раковера.
А Джеффрі Раковер подавав прохання,
щоб Джеймс узяв його прізвище.
Гадаю, Джеффрі познайомився з Джеймсом у качалці неподалік нашого будинку.
Вони стали друзями. За кілька тижнів Джеффрі представляв його
як «мій друг», потім «мій племінник», а потім «мій син».
Ми не розуміли стосунків між Джеффрі та Джеймсом.
Історія, що Джеймс — давно втрачений син Джеффрі
і якось вони знайшли одне одного після стількох років, —
це неправда.
А коли починаєш це досліджувати, задумуєшся:
«А що в їхніх стосунках правда?»
Вони зовсім не були схожі на батька й сина.
Те, як вони поводились один з одним…
Я люблю свого тата, але не поводився би з ним так, як вони.
Якщо врахувати все, що стосується Джеймса,
кількість червоних прапорців точно зросте.
У Джеймса майже нічого не було.
Він працював чорноробочим у Флориді,
а за відносно короткий час перетворився на Джеймса Раковера.
І жив у цій будівлі, їздив на дорогій автівці,
відвідував дорогі клуби, ресторани.
На місці Джеймса я б не хотів це втратити.
В інших була б іще сім'я.
У них були б гроші сім'ї,
а Джеймс міг утратити все.
Гадаю, він був готовий на все, щоб зберегти це життя
й такий стиль життя.
4:00 19 ГОДИН ПІСЛЯ ЗАЯВИ ПРО ЗНИКНЕННЯ
Поки ми чекали ордери на обшук,
ми переглянули відео з гаража
й дізналися, що Джеймс поїхав о 21:45 у неділю
наступного вечора після вечірки й забрав авто Джеффрі Раковера.
Коли ми перевірили Джеймса,
ми встановили, що в нього були призупинені водійські права.
Це дало нам привід арештувати його
за водіння без прав.
Джеймсе, чому ти його вбив?
Що там сталося, Джеймсе?
На жаль, коли ми його арештували, він одразу послався на право на адвоката.
Нам не дали з ним поговорити.
У нас був проблиск надії, що він міг сказати нам, де Джої.
Цього не сталося.
14 ЛИСТОПАДА 2016 РОКУ ДОБА ПІСЛЯ ЗАЯВИ ПРО ЗНИКНЕННЯ ДЖОЇ
Тож у вівторок, 15-го, ми отримали ордери на обшук квартири 4-С.
Прибули криміналісти.
Вони почали огляд й обробили все люмінолом.
Тоді під певним освітленням видно кров.
Коли криміналісти взялися за ванну кімнату,
підсвітилося все приміщення.
Усюди сліди: на стінах, у ванні й на підлозі.
Це ознака, що відчищали багато крові.
Те саме у вітальні. Люмінол розпилили на підлогу біля дивана
й знайшли сліди крапель крові.
Вони зробили тест,
щоб визначити, чия ця кров.
Криміналісти зібрали ножі для стейків,
які стояли чистими в посудомийній машині.
Ті ножі відвезли до лабораторії,
щоб перевірити, чи не просочилася кров у саму ручку.
Коли ми знайшли таке в смітті,
а тоді на місці події,
було зрозуміло, що з Джої сталося щось погане.
Ми розуміли, що він, мабуть, мертвий.
Він точно не міг бути живим.
Коли ми це знайшли, коли Джеймс нам нічого не сказав,
а Макс Джемма не міг указати на місцеперебування Джої,
бо стверджував, що спав на дивані,
ми зосередилися на Ларрі Діліоне.
Джеймс тоді вже був під вартою.
Ми думали, може, Ларрі захоче
повідати нам, що сталося,
не знаючи, що каже Джеймс.
І він до нас прийшов.
Коли Ларрі прийшов, ми запитали, чи може він пояснити,
чому ми знайшли стільки крові.
Він розповідав ту саму історію —
що не знає, де Джої.
Можна було спробувати звинуватити його: «Ти винуватий, та не головний винуватець».
І спробувати так витягнути з нього зізнання.
Але Ларрі не хотів щось на це казати.
Тоді ми спробували апелювати до його людяності,
казати: «Сім'я Комунале хвилюється за Джої,
хоче, щоб він повернувся,
як би ти почувався якби це був твій родич?»
Коли Ларрі це почув,
він вирішив дати нам зачіпку
щодо місцеперебування Джої.
Він не розповів, як стався цей інцидент.
Він дав нам адресу за квітковим магазином
у місті, де він жив, — в Оушенпорті, Нью-Джерсі,
і сказав нам шукати там.
Ми поїхали туди з маячками й сиренами.
Ми їхали туди зі швидкістю 130–140 км/год.
Ми приїхали до квіткового магазину.
ФОДЖА ФЛОРИСТ
Пішли на пустир позаду нього,
де, як Ларрі описав,
ми мали знайти Джої.
Ми підійшли,
і криміналісти почали повільно переривати ґрунт.
І першою я побачив
кисть — трохи зігнуту, як напівкулак.
Як у кіно, коли хтось дряпається з-під землі.
Вони продовжили розгрібати ґрунт. Стало помітно обличчя Джої,
його грудну клітку,
і було видно, що він обгорів.
Тож його підпалили.
На той час ми вже кілька днів не спали.
Ми були виснажені. Але ми мали це зробити.
Треба було сказати батькам раніше за інших.
Ми з детективом Ченом сіли в машину,
поїхали з Оушенпорту, Нью-Джерсі, до Стемфорду, Коннектикут,
поговорити з Петом Комунале й повідомити йому,
що ми знайшли Джої.
Під час поїздки ніхто не сказав ні слова.
Тебе переповнюють емоції, але в тебе є робота.
Тож ти просто відштовхуєш їх
і продовжуєш працювати.
Ми сиділи тут.
Я почув звук дверей авто.
Я чув звук дверей авто.
Я знав, що це за візит.
Ми зайшли в будинок. Спустилася Ліза.
Вони вловлюють кожне слово, дивляться.
Два детективи сказали нам, що…
його знайшли.
І це наш найгірший… найгірший кошмар.
Я ніколи не бачив стільки болю в очах батька й матері.
Помахай татові.
Такий біль ніколи нікому не побажаєш.
Джо!
-Тобі було весело? -Гаразд!
Це було…
Я вже знав,
але це був початок наступного розділу.
А саме — відновлення справедливості для Джої.
Тепер я думав лише про те,
щоб ті троє сучі сини дістали по заслузі.
16 ЛИСТОПАДА 2016 РОКУ 3 ДНІ ПІСЛЯ ВБИВСТВА ДЖОЇ КОМУНАЛЕ
Судмедексперт у Нью-Джерсі здійснив розтин
і з'ясував, що в Джої Комунале було 14 ножових ран,
деякі з них посмертні.
У нього були зламані кістки.
Синці на руках, великий поріз на плечі,
який, як ми вважаємо, могли зробити в намаганні його розчленувати.
І його тіло спалили.
Я не можу збагнути, чому це сталося.
Це було негуманно.
Низько.
Огидно й подумати про те,
що вони поставилися до людини, як до сміття.
Перевірка кухонних ножів, які знайшли в посудомийній машині,
показала, що на ручках була кров Джої.
Також було встановлено, що кров у квартирі належала Джої.
Знаряддя вбивства,
а також звіт про розтин, що збігався з доказами, знайденими у квартирі,
дали нам відповідь на запитання, як його могли вбити.
Але тепер головне запитання було: «Як його винесли з будівлі?»
У нас було стільки відеозаписів для перегляду,
але ми нічого не бачили.
Ми не могли дістати записи з камери
на сусідньому будинку,
яку, за збігом, було пошкоджено.
Зрештою відео відновили.
І воно дало майже повну відповідь на наше запитання.
Ми переглядали це відео
й побачили, що Джеймс Раковер
припаркував чорний «мерседес» біля «Ґранд-Саттону».
ДЖЕЙМС РАКОВЕР — ЛАРРІ ДІЛІОНЕ
ДЖЕЙМС РАКОВЕР
Раковер узяв вантажний візок.
Потім він вийшов з кадру.
А коли знову з'явився, на вантажному візку була велика спортивна сумка,
яку він згодом поклав у багажник чорного «мерседеса».
Якщо визирнути з вікна квартири 4-С,
видно ріг 59-ї вулиці й фасад «Ґранд-Саттону».
Я побачив це й розповів Йоману.
Я сказав: «Бляха-муха!
Ті хлопці
викинули його з вікна».
І це не викликало підозр.
Бо єдиний інший вихід пролягав через фоє будівлі.
Якщо подивитися те відео, вони спільники.
Вони діють разом.
Беруть труп і ховають його.
Ви його вбили?
Що сталось у квартирі? Що сталося тієї ночі?
-Це ви? -Це ви? Ви його вбили?
Ви його зарізали?
10 травня і Ларрі, і Джеймса заарештували за вбивство другого ступеня,
перешкоджання слідству й приховуванню трупа.
Джеймса вже затримали за водіння з призупиненими правами,
і Джеффрі не дав за нього застави.
Я думаю, він зрозумів, що припустився помилки.
Мав «сина», який був убивцею.
Тоді в нас не було підстав уважати,
що Макс Джемма причетний до вбивства.
У нас були заяви від Ларрі,
що Макс непричетний.
Його арештували за перешкоджання слідству.
Зрештою, нам було ясно, що він був причетний,
намагався перешкодити
поліції отримати докази,
але ні старші юристи, ні я не були переконані, що можна
поза розумним сумнівом довести причетність Макса до вбивства.
ЛАРРІ ДІЛІОНЕ — ДЖЕЙМС РАКОВЕР
Щойно висунули обвинувачення, почалися взаємні звинувачення.
«Це все він».
Нам ще потрібно було з'ясувати, хто його заколов.
Ми не знали ролі Джеймса
чи Ларрі.
Достатньо сумнівів одного з присяжних — і вирок не винесуть.
Поки Джеймс очікував суду,
він дзвонив із тюрми своєму другові.
І під час цих дзвінків він упевнено казав, що вийде.
Суд почнеться у вересні, тож я буду вдома десь у жовтні.
Оце в мене буде репутація.
Типу… коли вийду.
Усі казатимуть: «Цей тип просто… вийшов… як Роккі.
Він удома? Боже!»
Так.
Він упевнений. «Так, я вийду.
Я скоро вийду, і все буде чудово».
Під кінець розслідування, коли ми готувалися до суду,
нам вдалося знайти свідка. Його звати Луї Руджеро.
Він був другом Джеймса Раковера.
Луї Руджеро стверджував,
що в день, коли ми обшукували будівлю,
він був у тренажерному залі,
до нього підійшов Джеймс і сказав, що треба поговорити.
Хотів сказати, що щось сталося.
Луї розповів нам, що Джеймс сказав йому,
що в день убивства,
поки вони сиділи у квартирі,
Ларрі посварився з одним типом.
Виявляється, це Джої.
І Ларрі так засмутився, що вдарив Джої та повалив його на землю.
Нокаутував його.
Джеймс сказав: «Я не повернуся до в'язниці».
Узяв з кухні ніж
і вбив Джої.
Тож у цій заяві Луї
він зізнався в убивстві.
І ще, що дивовижно, він сказав, що Джої ще був у квартирі,
а потім він замовив собі млинці та з'їв їх без жодних проблем.
А тоді вони відвезли й закопали труп у Нью-Джерсі.
Докази продемонстрували, що їхні дії були навмисними.
Цей напад призвів до смерті Джої попри те, що вони діяли по-різному.
У смерті одного можуть бути винні двоє.
Але Джеймса судили першим.
18 ЖОВТНЯ 2018 РОКУ 2 РОКИ ПІСЛЯ ВБИВСТВА ДЖОЇ КОМУНАЛЕ
Суд над Джеймсом Раковером почався в судах Мангеттену.
Пет був там щодня.
Він заповнював усю залу суду родичами та друзями.
Там були всі: люди з братства, його друзі з рідного міста, колеги,
люди з роботи. Приходили підтримати Джої.
Було неймовірно мати стільки підтримки.
На бік Джеймса Раковера не став ніхто.
Після тривалого судового процесу
його визнали винним у вбивстві 2-го ступеня — навмисному.
Я й досі пам'ятаю, як мав стримувати Пета.
Ми з лейтенантом тримали його за руки, бо він підірвався з такою
радістю, що все нарешті скінчилось,
і що вони поплатяться за скоєне з його сином.
Я дуже за них радів, дуже.
Коли я побачив Джеймса,
я лише думав: «Сподіваюся, твій кошмар тільки починається».
Бо свій я терпів
набагато довше за нього.
Джеймса Раковера засудили на 28 років.
Він відбуває це покарання.
-Відійдіть. Пане Комунале. -Гаразд.
Ми задоволені результатом. Ми просто хотіли, щоб це скінчилося.
Хочу подякувати прокуратурі Мангеттену за неймовірну роботу,
поліції Нью-Йорка, яка працювала цілодобово.
Я ціную підтримку всіх.
Моєї родини, друзів…
Гадаю, Ларрі розумів, що ймовірність його засудження
була дуже високою.
Він вирішив визнати себе винним, а не йти в суд.
Він уклав угоду й отримав 23 роки за вбивство 2-го ступеня.
У лютому 2019 року Джемма визнав себе винним у перешкоджанні слідству,
і його вирок становив шість місяців.
Здається, усі газети писали, що він уклав вигідну угоду.
І я з ними згоден. Не знаю чому.
Не знаю чому, але…
йому із цим жити.
Думаю, Макс Джемма
точно знає більше про те, що сталося в тій квартирі.
У кожного детектива в житті буває головна справа.
І за 19 років, що я служу в поліції,
ця справа була для мене головною.
Я дізнався про Джої
й те, як сильно його любили всі його друзі та родина.
Пет сумує за Джої щодня,
як у перший день, коли це сталося.
І він відчуває
таку любов до Джої, яку я можу зрозуміти,
бо, коли він говорить про Джої
та свою доньку,
вони для нього наче весь світ.
Як і мої діти для мене.
Ми згадуємо про нього щодня.
І просто намагаємося
підтримувати про нього пам'ять.
Я весь час кажу онукові: «Це дядько Джої».
Його друзі почали робити тату з номером дев'ять.
Це був його номер.
Іронія в тому, що я завжди казав йому:
«Я оплачу твоє навчання у виші за двох умов:
ти маєш випуститися за чотири роки й ніколи не робити тату».
Він не зробив тату — я зробив.
Я подумав, що так він буде зі мною щодня…
І так і є.
1998 РІК
Телефон задзвонив. Джефф питає: «Айрін із тобою?
Вона зникла о 12-й».
Раптом усі були розгублені.
Хазяйка пропала.
Айрін Сільверман була 82-річною жінкою з гострим розумом.
Світською левицею. Той, хто їй подобався, ставав для неї рідним.
У нас була інформація, що мати із сином
мали документи Айрін Сільверман.
Ми їх перевірили.
У жахіття, які вони скоїли, важко повірити.
Ми не знаємо, де вона. Ми не винні. Якщо ви нам дозволите, ми це доведемо.
Звісно, це стосунки не матері й сина.
Вони тримаються за руки.
Дивляться одне одному в очі.
«Ви приколюєтесь?»
29 ГРУД. 1992
Я опитала сина.
Я й оком не моргнула, як він учепився мені в шию.
Я відчувала, як калатає його серце.
Він сказав мені: «Тепер у нас заручники».
Думаєте, ви мене знаєте? От і ні.
Переклад субтитрів: Марія Подвісньова ».