Valeria Duqueová, 36 let. Hudebnice. Vdaná, dvě děti.
Maratonská běžkyně.
- Tuhle. - Gratuluji.
Vybral jste pro svou ženu skvělé srdce.
Kam mě to vedete? Ne!
Ne!
Valerie!
Našli pro tebe dárce.
Když jsem začala psát tento příběh, měla jsem jiné srdce.
Ale netušila jsem, jaké důsledky bude takový krok mít.
Honem.
Můžete se naučit žít s cizím srdcem v hrudi?
Něco je špatně.
Mám v těle hosta,
a nic o něm nevím.
Přemýšlíš někdy o tom, kdo chodí po světě s máminým srdcem?
Ano, nic jiného nedělám.
- Vy ji znáte? - Byla to moje manželka.
Valerii někdo zavraždil.
Vyřízli jí srdce a prodali ho nějakým hajzlům,
co potřebovali transplantát pro někoho, kdo chtěl žít.
Vím, kdo byl můj dárce.
Byla to Valeria Duqueová.
Stal se ze mě vrah, abych zachránil ženu, kterou miluju!
Zabil jsi nevinnou ženu, proboha!
Živou a zdravou ženu!
Udělal jsem to pro tebe.
V den, kdy jsem tě potkal,
začal můj život konečně dávat smysl.
Byl jsem strachy bez sebe, že umřeš jen proto, že se nedaří najít dárce!
Mám strach, že to co cítím k Simónovi,
nejsem já, ale ona.
Valeria.
Proč jsi mi byla nevěrná, i když jsem dělal jen to,
že jsem tě respektoval, zbožňoval tě a umazal si kvůli tobě ruce od krve?
Možná jsem to nebyla já, kdo s ním spal, ale ona.
Tys byla na operaci srdce?
Odpověz. Bylas na transplantaci?
Počkej!
Zabili jste moji ženu a transplantovali její srdce Camile!
Jdu vypovídat ohledně své srdeční transplantace.
Půjdete do vězení.
Neexistuje lepší pojistka než moc.
Kandidát Braulio Cárdenas vyhrál prezidentské volby.
Jestli tohle udělal z lásky, neumím si představit, co by udělal z nenávisti.
Stejně, jako si nemůžeš vyrvat to srdce, nemůžeš mě vyrvat ze svého života.
Co udělali Camile? Co jí udělali?
Camilo!
Šťastnou cestu, slečno Juano Márquezová.
Už jsem ti to říkal. Všechno vidíme a všechno víme.
ISTANBUL, TURECKO
ČAJ VIAGRA
Děkuju.
Pardon.
Opatrně!
UKRADENÉ SRDCE
To není možné.
Evo, Zacarías mě našel.
Víš to jistě?
Ten chlap měl moji fotku.
Jsem si jistá, že mě hledal.
Zacarías si toho chlápka určitě najal.
To není možné.
Zacarías zjistil, že jsem nafingovala vlastní smrt, že to byla lež.
Zavolám policii.
V žádném případě.
Právě jsi zabila člověka.
Chceš strávit zbytek života v base?
No tak… Tak mi řekni, co mám dělat!
Co mám dělat? Mám doma mrtvolu.
Nejdřív se uklidni.
Zbav se toho těla.
Evo, to nezvládnu.
To neudělám.
Právě odcházím ze schůzky. Budu tam za hodinu.
Počkej, Evo. Evo!
Ahoj, Petere. Jak se máš?
Výborně. Jsi sama?
Ano, ovšem.
Zrovna dělám pizzu. Nechceš se přidat?
Nemůžu.
Za chvíli mám sraz s kamarádkou. Promiň.
- Možná zítra. - Jo, jasně, žádnej problém.
Tak jo.
Mimochodem, neslyšela jsi před chvílí něco jako výstřel?
- Neslyšela. - Ne?
- Chytím si ho. - Já sama.
Jasně. Dobře.
Díky, super.
- On vždycky někam vleze. - Nic se nestalo.
- Už musím jít. - Tak jo.
- Čau. - Čau.
Máš opravdu překrásný úsměv.
Děkuju.
- Ahoj. - Ahoj.
To ho tu jen tak necháme?
Neměly bychom ho aspoň pohřbít?
Musíme jít.
Musíme tě co nejdřív dostat ze země.
Když mě Zacarías našel na druhém konci světa,
nejspíš mě bude hledat, kamkoli půjdu.
Teď mě musíš poslouchat. Jeď do Mexika.
Je tam jistá Lorena Williamsová.
Otvírá tam tvoji výstavu.
- V Mexiku? - Ano.
V takovéhle chvíli se bojíš setkání se Simónem?
O to nejde.
Ale já na svoje výstavy nikdy nechodím.
Pochop to konečně, Camilo.
Zabila jsi člověka.
Musíš uprchnout.
Přestaň zírat na ty policajty, Camilo.
Zacarías mi draze spočítá, že jsem nafingovala vlastní smrt.
Klid, kámoško.
Ano? Klídek.
Víš, kdo teď Zacarías je?
Je pravou rukou kolumbijského prezidenta, rozumíš?
Určitě tě prohledají, protože se tváříš, jako bys spolkla 20 sáčků koksu.
- Zabila jsem člověka. - V sebeobraně.
Řekni mi něco.
Ta žena, Lorena Williamsová…
důvěřuješ jí?
Stoprocentně.
Řekla jsem jí, že jako autor fotografií má být uveden Vlk.
Ten pseudonym je tvůj štít.
Camila Duarteová už neexistuje.
Kéž bys mohla jet se mnou.
Hlavně klid.
Zacarías je v Kolumbii.
Nevím, jestli je pro mě Mexiko to správné místo.
Proč při té příležitosti nenajdeš Simóna?
Už je načase.
Vy dva k sobě patříte.
Máme za sebou dost složitou historii.
Myslím, že si nezasloužíme šťastný konec.
To neříkej.
Děkuju ti za všechno.
Děkuju.
Celý rok jsem jezdila z místa na místo.
Střídala jsem adresy, měnila vzhled, stěhovala se do různých zemí.
Pro mnoho lidí byla Camila mrtvá.
Ale já jsem utíkala.
Od muže, který mě miloval tak moc,
že se stal vrahem, aby mi zachránil život.
A teď mě tak nenávidí, že si nedá pokoj, dokud mě nezničí.
Ale v jistém smyslu je Camila Duarteová mrtvá.
Protože žena po transplantaci srdce už nikdy nebude stejná jako dřív.
Žije ve mně Valeria Duqueová.
A po celou tu dobu spolu existujeme s jistotou,
že milujeme téhož muže.
Snažila jsem se na Simóna zapomenout.
Vymazala jsem se ze světa. Stal se ze mě duch a teď...
se to peklo vrátilo.
ZACARÍAS CIENFUEGOS STRŮJCE CÁRDENASOVA PREZIDENSTVÍ
CIENFUEGOS, JEDEN Z NEJUZNÁVANĚJŠÍCH POLITICKÝCH PORADCŮ V LATINSKÉ AMERICE.
CIENFUEGOS ODMÍTÁ MLUVIT O ZÁHADNÉM ZMIZENÍ SVÉ ŽENY
MEXIKO CITY, MEXIKO
Přestaňte, prosím.
Zabijete mě.
Mám rodinu, dvě děti. Na kolenou vás prosím, přestaňte.
Prosím.
Stop, máme to!
Dobrá práce. Pauza 15 minut.
Promiňte, můžu na vteřinku?
Tohle je už je moje třetí natáčení s vámi, a vždycky mě zabijou.
Říkal jsem si, jestli by se nenašel dlouhodobější projekt
nebo nějaká hlavní role.
Dlužím nájem asi za tři měsíce, jsem v háji s penězi.
Promluvte si s producentkou.
Netvař se tak.
Ani nevíš, jak se na tebe těším, puso.
Já na tebe taky, lásko. Moc se mi stýská.
To si neumíš představit.
Hele, někdo tě chce pozdravit!
Pozdrav ji, Polo.
Čau, Samantho!
- Ahoj, Polo. - Čau, krásko.
Lásko.
Dneska se necítím moc dobře.
Proč? Co je ti?
Já nevím.
Asi se mi po tobě moc stýská.
Mně se po tobě taky moc stýská.
A vím, že se brzy uvidíme.
Slibuju.
Jsem ráda, že jsi optimista.
Ale nezapomeň, že jsi v Bogotě.
A já tady v Mexiku.
A oba jsme úplně švorc.
Jasně, ale…
Přece to nevzdáme, zlato.
Takže jakmile nebudu švorc, přijedu tě navštívit.
- Ahoj! - Lásko, musím končit.
Nezapomeň na mě, nevyměň mě. Miluju tě.
Chci virtuální polibek.
Super.
Miluju tě.
Čau. Miluju tě.
- Ahoj, tati. Jak se máš? - Dobře, a vy?
- Dobře. - Ahoj, tati.
Tati, neseš ty bonbony?
„Neměl jsem dost peněz.“ Ano.
Jasně.
- Díky, tati. - Není zač.
Procvičíme si násobení dvojciferným číslem.
Tamayo?
Vypršel ti čas a mně došla trpělivost. Chci zpátky svůj byt.
- Prosím? - Stěhuješ se, pitomče.
Okamžitě chci svůj byt.
Řekl jsem, že zaplatím na konci měsíce.
Mám nájemníky, kteří mi platí i rok dopředu.
Nemůžete mě vyhodit, mám děti.
- Řekl jsem, že zaplatím. - Vypadni, nebo uvidíš.
Tvoje krámy dáme do skladu.
Do týdne si je odvezeš, nebo to všechno vyhodím.
Dávám ti dvě hodiny.
Říkají mi bouře tropická,
jak déšť
všem pod kůži pronikám.
O odpuštění žádám,
o svolení nikdy.
A věř, nebo nevěř,
ale já neznám kompromisy.
Zpívám pro život,
zpívám pro Celii,
když zakřičela „azúcar“
do tance se všichni dali.
Přicházím v míru,
ale válku bych vést také svedla.
Říkají mi Nicky,
Nicky Guerra.
Mám rytmus, mám duši,
když něco nevím, tak si to vymyslím.
Říkají mi Nicky,
Nicky Guerra.
Ze země bubnů a rytmu
ty přines radost, já dodám říz.
Říkají mi Nicky,
Nicky Guerra.
Já co chci, to si říkám,
kdykoliv cokoliv chci, tak říkám.
Díky.
Nicky Guerra.
- Tropická bouře! - Ano.
Přísahám, že tady pokaždé přijdu na jiné myšlenky.
Nech si ty kecy. Víš, kolik je hodin?
Emilio řekl, že tě vyrazí, jestli zas přijdeš pozdě.
- To říká vždycky. - Tak pojď.
Mazej.
Šéfovi je fuk, jak podělanej máš život.
Mám za sebou pár náročných dní.
Ano, já vím.
Tohle je nová země,
nový život,
nikoho tady neznáš.
Tuhle písničku slýchám už rok.
- Ale máš tady dělat pizzu… - Vyhodili nás z bytu.
Samantha a Lucas jsou nahoře, nemáme kam jít.
- Cože? - Ano.
Do prdele.
Tak bydlete u mě.
Pak se poohlédneme po něčem jiném.
Neboj, to vyřešíme.
Ach jo, blonďáku.
Kdy se konečně probereš k životu?
Někdo asi podplatil štěstěnu, aby mě nadobro opustila.
- Ty věříš na čáry? - Ne.
To je škoda, znám jednu skvělou čarodějnici.
- Polštáře. - Díky.
Povlečení, ručníky.
Omlouvám se, hosty nikdy nemívám.
Ty promiň, že tě obtěžujeme, kmotro. Jsi nejlepší, díky.
Vy mě obtěžovat nemůžete.
- Běž. - Pojď mi pomoct.
Vezmi ten kufr.
A ty budeš spát na gauči.
- Tam? - Ano.
- Jako když jsem přespával u vás. - Ano.
Výborně.
Vzpomínáš, co říkávala moje máma?
Že nikdy nedokončíme školu.
A vzpomínáš, jak všichni říkali,
že studovat herectví a zpěv je naprosté šílenství?
A teď se ukazuje, že měli pravdu.
Na zdraví.
- Na ně. - Na zdraví.
Je to dobrý, co?
Jak je to dlouho, co umřela Valeria?
Rok a půl.
Chybí ti?
Ano, někdy mám takový …
zvláštní pocit, jako by…
Nevím, jako by byla…
tady s námi.
A co Camila? Stýská se ti po ní?
Ano, hodně.
Myslím, že v životě všichni máme jednu nešťastnou lásku.
A Camila je ta moje.
Stýská se mi po ní a rád bych ji viděl.
Náš vztah byl moc krásný,
ale taky dost bouřlivý.
Ach jo, blonďáku.
Všechno bude zase dobré. Všechno bude dobré.
To doufám.
I smůla má své datum spotřeby.
A když je zle, meskal pijeme.
I když je dobře.
VLK VYPŮJČENÉ ŽIVOTY
Fakt mi nemůžete jen předepsat prášky na spaní?
Chci usnout a probudit se, až bude minulost opravdu minulostí.
To říkáš vždycky, Samantho.
Musíš se naučit vidět sama sebe zvenčí.
Každé ráno vstaneš, vrhneš se do života,
pracuješ, studuješ.
Ano, ale dělám to pro tátu.
A abych neměla výčitky svědomí.
Víte, jak nenávidím práci v tom salonu?
Je to strašný.
Ale baví mě rozvážet zásilky.
Když jedu na kole, vypnu mozek.
Ačkoliv…
Život se může změnit i při rozvážení pizzy.
Tvoje minulost byla hrozná,
ale je to právě jen minulost.
Chcete slyšet něco o přítomnosti?
Včera nás vystěhovali z bytu.
A teď jsme tady, bivakujeme u mojí kmotry.
Myslím, že v té terapii pokračovat nebudu.
Duševní zdraví je luxus, který si nemůžu dovolit.
Ne, teď tě v tom nemůžu nechat.
Deprese je problém, který je třeba brát vážně.
Musíš brát ty léky, které jsem ti poslala.
A uvidíš, že budeš v pořádku.
Všichni budou v šoku, až zjistí, že ten slavný Vlk
je žena.
To se nikdo nesmí dozvědět.
To byly moje podmínky. Žádné rozhovory, žádné fotky.
Přijdu na výstavu, ale jen jako host.
Bylo by nezdvořilé nepozdravit člověka, který to vše umožnil.
Paní Williamsová je vaše velká fanynka.
Samozřejmě bych se s ní ráda setkala a pozdravila ji. Jsem jí opravdu vděčná.
Ale smí to vědět jen ona, prosím.
Ale jistě.
Jsem nejlepší v těchto končinách…
Ahoj!
Můj hlas…
Ahoj.
Ty jo, Tropická bouře krájí rajčata?
Přesně tak.
Jak se máš?
Nech to, ještě to není hotové.
Mám se skvěle, jako vždycky.
Líp než většina lidí.
Díval jsem se na nabídky bytů.
Nájmy nejsou ani drahé ani levné. Spíš cenový průměr.
Klídek, blonďáku, ano?
Vím, že to tu mám malé…
a nakonec si všichni polezeme na nervy.
Pak to začneme řešit.
- Co kdybychom… Přestaň! - Počkej.
Hlídej ten guláš, já musím jít hledat nabíječku na mobil.
- Máš ho vybitej. - Ano.
VLK VYPŮJČENÉ ŽIVOTY
Měl bych se věnovat věštectví.
Předpovídal jsem, že to bude hit, a podívejte.
Přijela paní Williamsová.
Ptá se po vás.
Běžte.
Běžte se nadýchat svého úspěchu.
I když pouze anonymně.
To potřebuje každý umělec, ne?
Běžte.
Šmarjá.
Tyhle prášky musely být drahý.
Nevím, moje psychiatrička mi dala slevu.
Pošle mi vždycky recept a já si je koupím.
Jaký to je? Jak se ti líbí online terapie?
Nic moc.
Dělám to, abych potěšila tátu, ale...
Nerada se hrabu v minulosti a ve všem, co se stalo.
Tak pojď se mnou.
Jdu si pro svoje léky.
Tak pojď.
Vynikající.
Citlivé.
Originální.
Díky, žes nám poskytl své umění, Vlku.
Já děkuji vám, že jste tu výstavu uskutečnila v tak krátkém čase.
To je moje práce.
Činit nemožné možným.
Jsou však věci, kterých nelze dosáhnout ani za všechny peníze světa.
Například co?
Například změnit váš názor na zachování anonymity.
Nebudu vás přemlouvat k odhození masky.
Chápu, že tajemství je součástí vaší umělecké identity.
Tak děkuju.
Ale požádám vás, abyste mě pak doprovodila na jedno setkání.
Na petit comité.
Budou tam vlivní lidé, kteří vám můžou pomoct s kariérou.
Další umělci, majitelé galerií, kritici umění.
Je vám dobře?
Ano.
Ano, je mi dobře.
Simóne…
To byla věčnost, co?
Když jsem tě uviděla, myslela jsem, že omdlím.
Jak jsi mě našel?
Jednou jsi řekla:
„Miluju vlky, protože mají stejný zvyk jako já“.
Vyjí na měsíc.
Řeklas, že kdybys někdy použila pseudonym, byl by to tenhle.
„Vlk“.
A…
město bylo plné plakátů.
Celá se třesu.
To jsme dva.
To, co se stalo, bylo šílené, že?
Vypadáš nádherně.
Ty taky.
Myslel jsem na tebe dnem i nocí.
To neříkej.
Co Samantha?
A Lucas? Jak se mají?
Dobře. Tedy…
V rámci možností dobře, ale zlepšuje se to.
A co ty, jak žiješ?
Žila jsem pod jiným jménem.
Ale byla jsem k smrti vyděšená.
Vždyť víš.
Chtěl jsem ti napsat,
nejmíň tisíckrát, ale zastavila mě neviditelná ruka.
Taky jsem ti chtěla tisíckrát psát.
- Ale nechtěla jsem porušit náš slib. - Vzdálenost, čas a mlčení.
Abychom se uzdravili.
A co tvé srdce?
Jak se má?
To srdce patří tobě.
To přece víš.
Z mnoha důvodů.
Tvůj kámoš má zpoždění.
Neboj. Klídek.
Řekl, že brzy přijde.
Dobře.
Chceš taky něco?
Ne.
- Kde se sakra flákáš? - Už jsem tady.
- Neseš prachy? - Neseš matroš?
No jasně. Ukaž.
Zvedl jsi cenu?
- Zdrhejte! - Běž, běž!
Policie! Stůjte!
Kurva!
Nastup!
- Stůjte! - Jeď, jeď!
- Simóne… - Pojď sem.
Pojď.
To se mi snad zdá.
Teď jsi tady.
Podívej se na mě.
Miluju tě.
Venku jsou lidi.
Ať si pijou svoje šampaňský.
Pojď sem.
- Poslyš… - Co?
Nechci tě ztratit.
Bylo to k nevydržení, Simóne.
Samantho!
Nicky!
- Co je? - Samantho!
- Co se stalo? - Já nevím!
Samantho!
Sammy?
Bellissima.
Která se ti líbí nejvíc?
- Která fotka? - Ano, která?
- Tahle. Kde jsi ji fotila? - V Istanbulu.
Promiňte. Paní Williamsová čeká.
Vyřiďte jí, že jsem hned tam.
- Samozřejmě. S dovolením. - Díky.
Žena, která tu výstavu financovala, pořádá u sebe doma sešlost.
- Musím tam jít. - V pohodě.
Nic se neděje, žádný problém.
Proč tam nejdeš se mnou?
To myslíš vážně?
Nebude ti to vadit?
Jediné, co mi vadí, pane Simóne, je vaše nepřítomnost.
Jdeme.
- Vážně? - Ano.
Promiň.
To je Lucas.
Ahoj, Lucasi. Co se…?
Cože?
Co se stalo?
Dobře, poslouchej. Je Nicky doma?
Hned jsem tam.
Co se stalo?
Samantha omdlela.
Jak to? Ona je nemocná?
Ne, ale už pár měsíců se necítí dobře.
- Jeď za ní. - Ano?
Jestli se na to pak budeš cítit, počkám tam na tebe.
- Dobře. - Pošlu ti adresu.
Nemůžu tomu uvěřit.
Já taky ne.
Běž.
Nicky…
- Je všechno v pořádku? - Ano, klid. Už je jí líp.
- Dala jsem jí polévku a teď odpočívá. - Dobře.
- Tati? - Postarám se o ni.
- Děkuju. - Nemáš zač.
Ahoj, tati.
Jak je ti?
Teď už líp.
Opravdu?
Ano, Nicky přehání.
Myslím, že jsem omdlela, protože jsem toho málo snědla.
Neměla jsem pořádnou snídani.
- Co je? - Zase drogy?
Cože? Ne.
Já se neptám. Jen říkám, že ti nepomůžou.
Žádný drogy neberu.
- Určitě ne? - Ne.
Beru jen ty prášky, co mi předepsala doktorka.
Možná to byl vedlejší účinek těch léků.
- Zapomenout je strašně těžké. - Já vím.
Ale to přejde.
- Lucasi! - Už jdu!
- Ahoj, prcku. - Jak se máš?
Pojď si sednout.
Chtěl jsem vám říct, že jsem na někoho narazil.
Na koho?
Na Camilu.
Na Camilu?
Proč nepřišla? Tys ji nepřivedl?
Slyšel jsem, že Camila pořádá výstavu.
Potkali jsme se tam
a ona mě teď pozvala na jednu akci.
Proč jsi tam nešel?
Protože jsi mi zavolal a řekl mi o Samantě.
- Ale mně už je dobře, tati. - Výborně.
- Musíš jet za Camilou. - Ano, jeď.
Moment.
Ahoj, Simóne.
Jak je Samantě?
Doufám, že to nebylo nic vážného a že přijedeš.
Pozdravuj děti.
- To je krásný. Měl bys jet. - No fakt.
Opravdu?
- Ano, jeď už. - Nic jí není.
Ano, nic mi není.
- Mám vás rád. - Čau, tati.
- Pozdravuj ji. - Užij si to.
Díky.
Camila!
Pojďte dál.
Ode dneška se vám změní život.
Fernando a Dominic vlastní skvělou galerii v Madridu.
Těší mě.
Ze slavného Vlka se vyklubala žena.
Velice se těším na naši spolupráci.
Vychutnejte si svůj úspěch.
Díky.
Děkuju.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Dobrý den.
- Jak se máte? - Dobře.
Vy jste pan Simón Duque, že?
- Ano. - Už na vás čekají. Vítejte.
Jste moc laskavý. Díky.
S dovolením.
Vítejte, pane Duque.
Dobrý den, hledám…
Slečna Camila hned přijde.
- Něco k pití? - Ne, díky.
- Vítejte. - S dovolením.
Jak se máš, ty sráči?
Dlouho jsme se neviděli, kreténe.
Tváříš se, jako bys viděl ducha, ale jsem to jen já, kreténe.
Přestěhuješ se do mojí země, a nedáš mi echo?
Ani zprávu na WhatsAppu? Byli jsme kámoši, ne?
Pusťte mě!
Opatrně.
- Ani to nezkoušej. - Jak je, blonďáku?
Ani to nezkoušej,
protože Saturno a Garabato jsou rychlejší než střely.
Dáš si?
Uhněte! No tak!
Uklidni se, kámo!
Nedělej kraviny.
Mariachi se vyjádřil jasně. Chce ho vcelku.
Příště to tomu hajzlovi napálím mezi oči.
Simóne, kde jsi? Divím se, že jsi ještě nedorazil.
Ti lidé tady jsou strašně nudní.
Chybíš mi, chci tě vidět.
Nefňukej, Checo. Nebuď sralbotka.
Jenom jsem tě líznul.
Někdo s tebou chce mluvit.
Jdeme.
Pojď, vole.
Jejda, Michaele.
Ahoj.
Páni.
Máš fakt moc krásný úsměv.
Evo?
Co ty tady děláš?
Vítejte v Mexiku.
Někdo umírá touhou vás vidět.
Na někoho, kdo je už rok mrtvý, vypadáš skvěle,
ženuško.
Věděl jsem, že budeš stejně nadšená jako já.
Gratuluju k té výstavě,
Vlku.
Všechno to bylo od začátku naplánované.
Minutu po minutě.
Překlad titulků: Petr Putna