ДОКУМЕНТАЛЬНИЙ СЕРІАЛ NETFLIX
20 БЕРЕЗНЯ 1983 РОКУ ЗА ДВА ДНІ ДО ПІДЙОМУ ПОЛЯРНОГО КРАНА
Коли в мою квартиру хтось вдерся,
я зрозумів, що «Джі-Пі-Ю» й «Бектел» передали мені послання.
Я зрозумів, що вони натякали, що або я відступлю,
або вони мене віддухопелять.
Рик подзвонив, сказав, що в його квартиру хтось удерся.
І я знав, що місцевій поліції трохи важко довіряти.
Не був певен, що він може їм довіряти.
Я зв'язався з ФБР, і вони приїхали на місце злочину.
Коли ми маємо справу з інформаторами зі сфери атомної промисловості,
то ми завжди розуміємо, що вони в небезпеці.
Але коли Рик Паркс пояснив важкість наслідків використання полярного крана,
то раптом з'явилися й були викриті
інші численні злодіяння на Три-Майл-Айленді,
що могли потенційно бути кваліфікованими як злочин.
ФБР
Були ознаки того, що всю цю історію з Три-Майл-Айлендом,
починаючи ще від самої аварії,
широкомасштабно покривали компанія-власник та КЯР.
Тож звинувачення Рика
стали частиною значно більшої історії, яка могла вбити атомну промисловість.
ФБР пояснило,
що триває розслідування цієї аварії,
і вони попросили мене дати відповіді, щоб допоможуть їм зрозуміти цілу історію.
Але спершу я запитав: «Чи забирати мені звідси своїх синів?»
Він відповів: «Ураховуючи те, що вас чекає,
це було б дуже добре».
Це переконало мене, що я ходжу по мінному полі.
Мені треба було провести переоцінку цінностей, щоби…
опублікувати докази.
Я теж боюся, як і всі.
Але
в мене не було вибору.
Якби цей кран вийшов з ладу й забрав чиєсь життя
або спричинив неконтрольоване опромінення населення.
Я б не міг глянути в дзеркало, якби це сталося,
а я ніяк цьому не перешкодив.
І я знав, що це коштуватиме мені стосунків з Бетті,
бо вона не збиралася ризикувати безпекою своєю та своїх дітей.
І вона була впевнена, що ми всі загинемо в цій боротьбі.
І я мушу визнати,
що мені це дійсно загрожувало.
Тому Бетті переїхала додому до своєї мами в Гаррісбурзі.
Це був важкий розрив для нас.
Мама пояснила, що нічого з цього не вийде.
Я подумала: «Чому? Що не так?»
«Що сталося? Ви ж кохали одне одного».
Мені просто сказали:
«Так треба, і все».
Але чому?
«Так треба, і все».
Я тоді не дуже розуміла, що це, мабуть, буде
останній раз, коли я бачу Рика.
Коли стоїш перед рішенням…
треба його зробити.
І за рішення доведеться платити. Бо будуть наслідки.
І я вирішив.
Проте легше від цього не стало.
22 БЕРЕЗНЯ 1983 РОКУ ДЕНЬ ПІДНЯТТЯ ПОЛЯРНОГО КРАНА
Того ранку, після майже безсонної ночі я мала вручити письмові свідчення Рика
Комісії з ядерного регулювання — перед їхнім голосуванням.
Водночас Том виступив перед журналістами.
Проєкт захисту викривачів Інституту політичних досліджень
радий бути представником містера Річарда Паркса.
Містер Паркс звинувачує «Бектел» та «Дженерал Паблік Ютилитіс»
у переслідуваннях та тиску,
скоєних після того, як він та інші колеги викрили серйозні порушення
в гарантуванні техніки безпеки.
«Бектел» та «Дженерал Паблік Ютилитіс» знали, що Рик може розповісти
про страшні наслідки застосування полярного крана,
що можуть призвести до повного розплаву, який може знищити Східне узбережжя.
Тож вони вирішили спростувати все перед пресою.
…я цілком упевнений, що при виконанні робіт на другому енергоблоці
саме безпека була для нас першочерговим завданням.
Ніщо не могло стати кращою підтримкою, ніж пресконференції,
де сторони сперечалися про виживання Східного узбережжя.
Мали місце багато скорочень процедури, які спричиняють дуже серйозний ризик.
Безпекові застороги містера Паркса
було розглянуто й обговорено дуже детально.
Водночас я передала письмові свідчення комісії.
Між комісарами почався шквал дискусій, а тоді вони пішли на перерву.
Але я переживала, що комісія далі буде перти,
а Рик для них буде просто ще одним викривачем.
Нас турбує те, що пережите містером Парксом
віддзеркалює історії численних ядерників, що звернулися до нас.
Я хотів би передати йому слово, щоб він розповів свою історію.
Я розумів, що порушення правил безпеки на Три-Майл-Айленді —
за чотири роки після аварії —
зажене атомну промисловість у могилу.
Я лише знаю, що я завжди був прихильником атомної енергії.
І досі ним є,
але я не прихильник такої системи управління.
У будь-якій галузі, не кажучи вже про ядерну,
нічим не можна виправдати ігнорування звернень щодо проблем
а також спроби тиску та гніту тих, хто вказує на ці проблеми.
Наразі полярний кран ще не використовували?
Поки ще ні. Слава Богу.
Містере Парксе, ви надієтеся зберегти роботу?
Сер, мені байдуже.
Комісари КЯР повернулися до залу.
Ми не знали, чого нам зараз чекати.
А потім вони просто закрили засідання, заявивши:
«Ми не дозволимо продовжувати очищення за допомогою полярного крана».
На цьому голосування завершено.
Я розплакалася.
Наша місія припинити використання полярного крана була виконана.
Ми зупинили їх на ходу.
Коли цю історію опублікували в пресі, мені стало цілком зрозуміло,
наскільки епохальною була ця проблема.
Я була йому надзвичайно вдячна,
бо знала, що ці зрушення — завдяки його позиції.
На щастя, Рик вирішив вчинити правильно.
Я повідомив КЯР, що мені погрожують.
І сам Лейк Барет сказав, що з полярним краном усе добре.
Я не бачив пресконференції, але чув про неї.
Що хтось там буде мститися всім, хто лиш скаже правду.
І що там повно корупції та якась небезпека.
Я ніколи не чув, щоб його виперли з атомної промисловості
чи ще щось таке.
Я ніколи не чув, щоб його… називали стукачем.
Може, так і є. Не знаю.
Я навіть часом не знаю, що таке стукач, бо часом це кажуть лише через емоції,
та, як на мене, протягом очищення ми дбали про здоров'я й безпеку населення.
Це було моєю метою.
Невдовзі після моєї публічної заяви
Конгрес оголосив про власне розслідування,
і керівництво на Три-Майл-Айленді було люте, як чорт.
Їх це просто бісило.
Я переїхала з тієї квартири, де жив,
до іншого дому, де ніхто не знав, де я жив раніше,
бо компанія звільнила повно людей,
зупинила роботу, а звільнені винили у всім «паскудні звинувачення Рика Паркса».
Усе, пов'язане з очищенням, було призупинено,
доки не закінчиться розслідування.
КВІТЕНЬ 1983 РОКУ ЧОТИРИ РОКИ ПІСЛЯ АВАРІЇ
На початках розслідування по Три-Майл-Айленду закінчилося так:
«Ну, це була найгірша комерційна катастрофа в історії США.
але ж ніхто не помер.
Рухаємося вперед».
На Три-Майл-Айленді все було зовсім не так.
Коли Рик Паркс оприлюднив заяву,
кількість неправомірних дій, які розкрилися
під час слухань, була небувалою.
Великий федеральний суд присяжних виявив, що це був не просто нещасний випадок.
Оператори станції сфальсифікували безпекові звіти,
щоб їм не довелося вимкнути реактори.
«Метрополітен Едісон» винесено обвинувачення в злочинній поведінці
…і порушення, що почалися десь у 1978 році.
Ще навіть до закінчення будівництва
керівництво компанії фальсифікувало дані про критичні витоки радіації
та знищувало документи,
щоби станція працювала, коли її насправді слід було закрити.
Представлені уряду документи свідчать,
що ще за місяці до відкриття —
30 грудня минулого місяця — у системі безпеки були дірки.
Один з клапанів,
який, імовірно, був пошкоджений унаслідок протікання,
якраз і заклинив під час аварії.
За кілька місяців до аварії, керівники станції
приховали витоки в надважливій водяній системі охолодження
від урядових регуляторів і заклали ґрунт для катастрофи.
Питання фальсифікації даних про…
Я не звертав на це уваги.
Маю на увазі, я…
я пам'ятаю, що чув про це й знав про ці новини.
Та я не вважав, що це був критично важливий аспект, що призвів до аварії…
Не розглядав цього.
Цього я не можу коментувати.
Але я ніколи не чув, щоб це було…
аж так важливо, ну але…
Федеральний прокурор блискавично виступив
не лише проти компанії, — за їхню злочинну поведінку, —
але й проти самої КЯР.
І ніхто не робив ні найменшого зусилля, щоб дістатися до суті проблеми.
КЯР не може гарантувати прийнятний рівень безпеки
на атомних електростанціях країни.
На жаль, КЯР дала їм вийти сухими з води.
Не можна трактувати правила на свою користь.
Як і підробляти документи.
І не можна їх знищувати.
Не можна керувати експлуатацією атомної електростанції,
порушуючи встановлені правила та закон.
Нам також стало відомо про найважчу несправність,
яка наразила людей на моторошну небезпеку.
Компанія навмисно брехала в перший день аварії.
ДЕНЬ АВАРІЇ 13:50
У перший день аварії о 13:15
прогримів гучний удар,
і всі в тій диспетчерській його почули та відчули.
У гермооболонку було випущено водень.
Це те саме, що ввімкнути газовий гриль для барбекю
й запалити не одразу. Воно бабахне.
Розумієте? Це був не вибух.
Ультразвукової ударної хвилі не було, це було велике займання водню.
Це був вибух. Водень вибухає.
І на фото можна побачити, що телефони там практично розплавлені,
а нафтові баки повністю розірвало.
Усі, хто до аварії не вірили у витоки в системі,
після неї зрозуміли, що вони були.
ВИСОКА РАДІОАКТИВНІСТЬ
Найбільше питань виникає щодо того,
що в перший день аварії ніхто цього не зрозумів і не знав, що діється.
Повідомляли тотальну неправду.
Зі свідчень операторів й результатів розслідування стало зрозуміло,
що в диспетчерській знали про спалах водню в перший день.
Це була дуже гостра загроза,
за кілька хвилин могли загинути сотні тисяч людей.
Уся територія Центральної Пенсильванії
могла стати назавжди заражена радіацією.
Але адвокат компанії змусив їх говорити інакше й заявив:
«Ні, ми не вважали, що загоряння водню в перший день мало якесь значення».
Я цього не знав.
Я не можу зараз сказати,
що хтось тоді знав напевне, що відбувається.
Не знаю.
Тепер уже багато з нас знають,
тобто ми потім почули, що ж це таке було,
але тоді цього належно…
не проаналізували відповідні фахівці в диспетчерській.
У самий розпал аварії компанія тиснула, щоб усе зам'яли.
Безпека станції достатня.
Зверніться до КЯР. Вони точно вживуть заходів.
Я сумнівався б, що стався розплав…
Раніше багато людей дали свідчення,
що вони чітко зрозуміли, що означав вибух водню.
А саме розплав активної зони
й можливий викид радіоактивних речовин назовні реактора.
І ніхто не повідомив цього губернатору Пенсильванії.
Небезпека в перший день полягала в потенційно смертельній дозі радіації,
а водночас діти ходили до школи, а люди поралися по господарству.
Їхнє життя було під страшною загрозою, і ніхто їм про це не казав.
Ми не вважаємо, що це вимагає евакуації зони довкола Міддлтауна.
Вони повинні були оголосити евакуацію в перший же день аварії. Чого, звісно…
не зробили.
ТРИ-МАЙЛ-АЙЛЕНД
ПІДЙОМ ПОЛЯРНОГО КРАНА 24 ЛИПНЯ 1984 РОКУ
Учора ввечері настав новий етап
п'ятирічного очищення ядерного реактора на Три-Майл-Айленді.
Поки що це найбільший крок в очищенні реактора.
Працівники підняли кришку пошкодженого ядерного реактора
вперше після аварії 1979 року.
Коли почали використовувати кран, я вже давно був звільнений.
Коли кран випробовували, усе виходило.
А коли його прикріпили до головки реактора, він вийшов з ладу.
Кран замерз у різних місцях.
І це після численних ремонтів.
І якби вони зробили це рік тому,
хтозна, яка б катастрофа нас спіткала.
І тоді я, мабуть…
зітхнув просто з величезним полегшенням, велетенським.
Ось тому в атомній промисловості не можна обирати легкі шляхи.
ВЕНТИЛЯЦІЙНА СИСТЕМА 2 РЕАКТОРА
Після цього Боб Арнольд подав у відставку через сумнівну чесність керівництва.
А головний агент КЯР Лейк Барет теж подав у відставку.
Я не пішов у відставку. Мушу все прояснити.
Це неправда. Ну, тобто мене знову призначили, я просив про це.
Частково для того, щоб мій син міг вчитися в Мериленді
й не змінювати школу посеред дороги. Тож мій…
Мій відхід не мав нічого спільного…
з цими
подіями й полярним краном…
наскільки мені відомо.
ТРАВЕНЬ 1985 РОКУ ШІСТЬ РОКІВ ПІСЛЯ АВАРІЇ
Наступного тижня КЯР може голосувати щодо того,
чи запустити неушкоджений реактор на Три-Майл-Айленді в Пенсильванії.
«Джі-Пі-Ю» наполягає, що перший енергоблок Три-Майл-Айленда,
який не було пошкоджено під час аварії,
можна безпечно перезапускати, адже труби зремонтовані, а оператори підготовані.
Панель радіаційного контролю…
Навіть після винесення компанії обвинувачувального акту
КЯР і компанія робили все, що могли,
зі страху, що ця аварія може знищити цілу індустрію.
І вони твердо вирішили перезапустити перший енергоблок,
щоб показати, що можуть вернутися.
Штат Пенсильванія та люди, які живуть поблизу, запекло виступають проти цього.
У БОГА ВІРИМО, У ТРИ-МАЙЛ-АЙЛЕНД — НІ
Тепер ми знаємо, що вони збрехали. Ми знаємо про небезпеку.
І ми вирішили, що зробимо все, що лише нам під силу, щоб станція
й далі була закрита.
Я займаюся цим, тому що я люблю свій дім, своїх дітей.
Ми мами, тати, у нас є діти, онуки.
Ми не статистика. Ми живі люди.
У нашій країні ніколи не було ядерної катастрофи.
Ми стали першими.
І ми потребували гарантій, що цю електростанцію не перезапустять.
Оператори АЕС заявили, що вдосконалення, вартістю 100 мільйонів доларів,
підготували реактор до перезапуску,
а от противники станції кажуть, що їхній спротив міцний, як ніколи.
Ця електростанція тримає тебе за горло,
тому я буду боротися далі.
У цій компанії сталася найбільша ядерна аварія
в історії атомної енергетики.
Вони нічим мене не зможуть переконати.
НІ ПЕРЕЗАПУСКУ
З роками почала випливати правда,
що лиш збільшило прірву недовіри,
що досі переслідує атомну енергетику.
Це один з тих моментів в історії, що стають переломними.
Відновлення Три-Майл-Айленда — справжній
символ виживання атомної енергетики в США.
Тож почалася запекла битва за перезапуск Три-Майл-Айленда,
і «Джі-Пі-Ю» валила всі перешкоди.
На Три-Майл-Айленд привезли адмірала Риковера,
батька ядерного флоту.
Він мав величезний вплив на кількох комісарів КЯР
та індустрію загалом.
Він дав АЕС своє благословення, сказавши, що перезапуск безпечний.
Я б жив прямо в…
Облаштуйте мені місце в енергоблоці, і я з радістю тут житиму.
Ми ніколи не думали, що станцію перезапустять,
адже в нас була перевага аргументів: ці люди не мали ресурсів й чесності,
щоб безпечно керувати реактором.
Ви ж не дозволите злочинцю керувати атомною станцією?
КЯР СПОЛУЧЕНІ ШТАТИ
29 ТРАВНЯ 1985 РОКУ — ГОЛОСУВАННЯ ПРО ПЕРЕЗАПУСК ПЕРШОГО РЕАКТОРА
Вважаю, що основні вади керівництва, що існували в 1979 році, були виправлені.
-Хто за? -Я.
-Проти? -Я.
Убивці! Нацистські вбивці, ось ви хто.
-Прошу… -Ви вбиваєте наших дітей.
Ви вбивці!
Думаю, ми завершили справу, для якої тут зібралися…
Аварія на другому енергоблоці завдала ран місцевим, правильно?
Тут сумнівів немає.
Люди були на емоціях через запуск першого блоку? Ясна справа.
Ми голосуємо проти!
Протестна демонстрація почалася на Три-Майл-Айленді
29 травня за кілька годин після рішення про перезапуск станції.
Але треба було ще пройти дуже стомливий багаторічний й дуже дорогий процес,
щоб гарантувати, що електростанція після перезапуску буде безпечною.
Я була шокована.
Я була повністю шокована.
Я не могла повірити.
Після того, як компанію звинуватили в шахрайстві
за брехню й фальсифікацію даних про витоки…
Усе прекрасно. Вони можуть далі керувати станцією.
Це ж треба — сказати всій громаді:
«Ваша думка не важлива.
Неважливо, як ви почуваєтеся, чи що робите, чи де живете.
Для нас важливіше заробляти гроші».
Цьому немає жодного обґрунтованого виправдання. Жодного.
До того ж ми згодом дізналися,
що публічну підтримку станції адміралом Риковером
дуже підриває той факт,
що «Джі-Пі-Ю» внесла 380 тисяч доларів
на рахунки освітньої фундації містера Риковера.
Після цього син адмірала Риковера заявив,
що коли його батько публічно підтримав перезапуск реактора,
він страждав від старечого недоумства.
Я вважаю, що не слід було дозволяти перезапуск першого блока.
МОЇМ БАТЬКОМ СКОРИСТАЛИСЯ
І я радий, що адмірал Риковер не дожив до цих моїх слів,
не чує, що я йому перечу.
Атомна промисловість дізналася,
що можна брехати, обманювати, підробляти документи,
залякувати й переслідувати працівників, бути засудженими за злочинні дії,
а тоді отримати ліцензію на керування ядерним реактором.
Це урок Три-Майл-Айленда.
Оскільки 1985 року Три-Майл-Айленд знову почав працювати,
тривога, спричинена аварією, не зникає.
І у світлі невидимої ядерної загрози
громади серйозно сумніваються в безпечності станції.
Коли я покинув Три-Майл-Айленд,
то спробував якомога більше психологічно віддалитися від цього місця.
Але я його ніколи не забував, воно мене не відпускало.
Час від часу воно досі мене непокоїть.
Мене до глибини душі хвилює те,
через що я мусив пройти,
щоб виконати наш спільний обов'язок —
захистити людей.
Громадськість має знати, що сталося з місцевими людьми,
з чим вони досі мусять стикатися.
І як навіть через 40 років ця потвора знову підіймає голову.
КЯР і компанії продали нас заради наживи,
бо не хотіли стикатися з радіоактивним градом наслідків.
Велика таємниця Три-Майл-Айленда
полягає в тому, скільки радіації було випущено,
але проблема в тому, що багато даних так і не було
ретельно проаналізовано вченими.
Коли стався розплав, не було жодних історичних прецедентів про те, як діяти.
Тому Комісія з ядерного регулювання не мала чітко організованого плану.
Більшість радіації було викинуто в перші три дні після аварії,
але в них не було високоякісних приладів радіаційного контролю.
Тож питання того, скільки радіації
було насправді викинуто в навколишнє середовище.
стало лише туманним науковим припущенням.
Департамент охорони здоров'я Пенсильванії
пообіцяв довічно виконувати це дослідження
з усім населенням в радіусі восьми кілометрів навколо Три-Майл-Айленда.
Дослідження вже проводилося, а з нами ніхто не зв'язувався.
Тож Пола зв'язалася зі своєю приятелькою з району,
яка працювала над цим опитуванням.
А та: «Мені сказали, що ви не живете в радіусі восьми кілометрів».
Це абсолютна брехня.
Де б ви не поставили компас на острові, ми в радіусі восьми кілометрів.
Тому це мене просто надзвичайно занепокоїло:
«Чому нас не запросили?»
Я дуже переживав через отримане мною опромінення.
За мною кілька років спостерігали.
І, на щастя, у мене не було виявлено довгострокових наслідків.
Тож тоді…
нам пощастило.
На мою думку, атомна промисловість
утратила найкращі можливості для зв'язків з громадськістю.
Вони не зуміли сказати:
«Найгірше, що лише могло статися, сталося.
І ніхто не отримав настільки високу дозу опромінення,
яка могла б спричинити будь-який негативний ефект на організм».
Аналіз почали в радіусі 32 кілометрів. Жодних аномальних ознак раку не було.
У 1985 році Міністерство охорони здоров'я зі всіх сил хотіло виправдати компанію,
але одразу після аварії ніхто при здоровому глузді
не міг робити висновки
про негайний негативний вплив опромінення.
Радіогенний рак не такий. Йому притаманний латентний період.
Тому ви будете завжди думати в глибині своєї душі, як про темну тінь:
«Воно заподіє мені шкоди або ж уб'є мене?»
І, що важливіше,
чи може воно вплинути на ДНК, а відтак — на ціле життя ваших дітей?
У мого чоловіка після аварії на станції діагностували тиреоїдит Хашимото.
Це хвороба, яка вражає щитоподібну залозу.
Ендокринолог запитав, чи він часом не живе біля Три-Майл-Айленда.
Пам'ятаю, я тоді подумала, що мої діти приречені.
Я справді подумала: вони приречені.
Нещодавно в моєї наймолодшої дочки утворилася фіброма
вагою майже п'ять кілограмів.
Проблема раку в нашій громаді для мене дуже особиста.
У мене самої був рак.
А у 18 років у моєї онуки було виявлено неходжкінську лімфому.
Ну, мені їх дуже шкода.
Чесно.
Це були хороші люди.
Не думаю, що ці хвороби пов'язані з Три-Майл-Айлендом.
Вони, мабуть, вважають, що пов'язані, і…
Якщо вони так вважають, то це їхня думка.
Провідний експерт з питань онкозахворювань у громаді Три-Майл-Айленда
проаналізував рівень радіації та напрямок вітру —
він дув уздовж річища річки Сасквеганни, —
і виявив у два-три рази більший рівень захворюваності на рак
у зоні, де була радіація,
у порівняння з жителями навколишніх пагорбів, де її не було.
Чи можна знайти якусь окрему людину,
що розповість тобі якусь там історію, яку, імовірно, не можна назвати науковою?
Звісно. Можна.
Можна знайти її й зробити чудове шоу, яке лякає людей,
і, може, у вас будуть хороші рейтинги.
Але це нонсенс.
Кілька років тому,
ось звідси, навколо моєї руки, навколо грудей,
аж до тазової зони все було вкрито лімфомою.
Минуло багато років, поки в Нікі з'явилася
якась реакція на опромінення, яке вона отримала, коли була маленькою.
І я на 100 відсотків упевнений, що її рак —
це результат впливу радіації з Три-Майл-Айленда.
Перепрошую.
-Можна коротке запитання… -Звісно.
Що це за…
кашель?
Це…
У мене немає слинних і лімфатичних…
залоз з цього боку обличчя.
Іноді мене душить настільки, що я не можу говорити,
не можу дихати, тоді я мушу прокашлятися.
У чому річ?
Це рак.
Рак горла.
Думаю, це через те опромінення в минулому,
але я також був курцем.
Тому завжди існує оце «але»,
що заважає впевнено про щось заявляти.
Ось чому КЯР завжди виходить сухою з води.
На Три-Майл-Айленд стався величезний викид радіації.
Бо просто в надто багатьох людей з'явилося надто багато симптомів.
І це мене переконало,
що найвищі дози опромінення могли бути такими,
що могли спричинити дуже довготривалі наслідки на організм,
які згодом могли призвести до раку.
Не можна позбутися глибоких ран,
які люди переживають уже 40 років,
а також міста, яке мусить відновитися.
Думаю, коли Рик подзвонив до мене,
він хотів
таким чином сказати мені: «Настала пора».
«Пора розповісти те, що ми пережили».
Привіт, зайчику.
У тебе прекрасний вигляд.
Твоя мама… співчуваю.
Боже.
Усі ці роки я не бачилась з Риком.
Коли він дізнався, що в мене рак,
то подзвонив мені.
Мені здається, що Три-Майл-Айленд був головною частиною мого життя,
ще відколи я вперше ступив на цей острів, і я…
дуже хотів би, щоб усе було інакше.
І я теж.
Скільки часу в тебе ремісія?
Ось уже п'ять років.
Це був довгий-довгий шлях.
-Як ти й сам знаєш. -Ну… ні.
Розумію. Це жахливо.
Хтось питав тебе чи твою маму про те,
що сталося зі мною після моєї публічної заяви?
Чи ніхто й не помітив, що я зник?
Мама так ніколи
й не говорила про це.
Я знала, що вона боїться.
Її налякали до смерті.
За моє життя у мене лиш двічі було розбите серце.
Уперше — з мамою моїх хлопців,
а вдруге — з твоєю мамою.
Моє серце розірвалося на шматки.
Твоя мама в останній момент благала мене промовчати.
Бо вона знала, як і я,
що мене чекає розплата.
Це зруйнувало моє життя.
Це зруйнувало твоє життя…
безсумнівно.
Якщо не знищило, то точно перевернуло з ніг на голову.
І якби ми з твоєю мамою змогли придумати,
як мені вийти з цієї
багнюки,
не публікуючи доказів, я б це зробив.
Але я…
не зміг нічого придумати.
Думаєш, я бовдур?
Ні.
Думаю, ти герой для мене.
Думаю, ти хоробрий.
Ти дуже дорогий для мене.
Гадаю, те, що ти зробив, і те, що ти досі робиш,
після стількох років — це правильно.
І мені шкода, що це зруйнувало твоє життя.
Я вважаю, що той, хто намагався чинити правильно
та мав благородну на це причину,
не має зазнавати побічних збитків.
Люблю тебе, зайчику.
Я, як і багато літніх людей, маю змогу роздумувати собі.
Після всього, що сталося зі мною на Три-Майл-Айленді,
це змінило мої погляди на життя,
це змінило мої погляди на людей.
Але якщо запитати мене сьогодні, забігаючи наперед,
чи варто було створювати таку колосальну потугу?
На Чорнобильській АЕС в Україні сталася аварія.
Неможливо сказати, скільки шкоди
вже завдала ця радіоактивна хмара.
Але ця аварія набагато важча, ніж інцидент 1979 року на Три-Майл-Айленді.
ТРИ-МАЙЛ-АЙЛЕНД
Завтра буде десять років, як США
виступили проти кошмару на атомній електростанції Три-Майл-Айленда.
Відтоді в США не було жодного замовлення на будівництво
нової атомної електростанції.
Як було доведено, людина зарозуміла й вважає собі,
що може спроєктувати все, що лише захоче,
і споруда витримає найважчі удари природи.
І це хибне припущення.
2011 РІК
Вибухи на реакторі у Фукусімі,
що сталися після руйнівного землетрусу й цунамі,
викликають побоювання про розплав атомного палива.
Виникає питання, чи можна запобігти майбутнім катастрофам.
2019 РІК
Атомну електростанцію на Три-Майл-Айленді офіційно закрито.
Причиною назвали конкуренцію з іншими видами енергії.
Станція офіційно закривається,
та знадобляться ще десятиліття та мільярд доларів, щоб завершити очищення реактора.
Я й досі вірю в перспективу ядерної енергії.
Кожна країна має інвестувати в нові технології чистої енергії.
Через кількість атомних станцій у США, які закриють в наступні десять років,
постачання в мережу скоротиться з 21 відсотка до семи.
Сучасна енергетична криза потребує вирішення,
і нам слід зберегти частку атомної енергії.
Але…
у США ніколи не буде життєздатної атомної енергетики,
поки в ній панує жага наживи.
Жага наживи не може бути в пріоритеті над питанням ядерної безпеки.
Тож я ні про що не шкодую.
Зважаючи на ті самі обставини зараз, я б зробив це знову,
знаючи, яку ціну заплачу,
знаючи, що це може покінчити з атомною промисловістю.
Я чекав 37 років, щоб розповісти цю історію.
І ось розказав.
ПІСЛЯ АВАРІЇ 1979 РОКУ НА ТРИ-МАЙЛ-АЙЛЕНДІ
В США БУЛО АКРЕДИТОВАНО ЛИШЕ ДВА НОВИХ РЕАКТОРИ.
ВОНИ ЗІТКНУЛИСЯ З ПРОБЛЕМАМИ БЕЗПЕКИ ТА ВИХОДИЛИ ЗА РАМКИ БЮДЖЕТУ
ЖОДЕН З РЕАКТОРІВ НЕ ЗАПУСТИЛИ
У КЯР ТА «МЕТ-ЕД» ЗАПИТАЛИ, ЧИ ХОТІЛИ ВОНИ ПРИХОВАТИ ІНФОРМАЦІЮ ПІД ЧАС АВАРІЇ.
«FIRST ENERGY», КОМПАНІЯ-ВЛАСНИК «MET-ED» ВІДМОВИЛАСЬ ВІД КОМЕНТАРІВ.
КЯР ВІДПОВІЛА, ЩО ЇХНІ КОМЕНТАРІ ПІД ЧАС ТА ПІСЛЯ АВАРІЇ
БАЗУВАЛИСЯ НА «НЕЗАЛЕЖНОМУ АНАЛІЗУ АГЕНТСТВА НАЙДОСТОВІРНІШОЇ
НА ТОЙ ЧАС ІНФОРМАЦІЇ».
І ДОДАЄ, ЩО «У НАСТУПНІ МІСЯЦІ ПІСЛЯ АВАРІЇ, ХОЧА Й ВИНИКАЛИ ПИТАННЯ
ПРО МОЖЛИВИЙ НЕГАТИВНИЙ ВПЛИВ РАДІАЦІЇ НА ЛЮДЕЙ, ТВАРИН ТА РОСЛИН,
ШКІДЛИВИХ НАСЛІДКІВ ПОВ'ЯЗАНИХ З АВАРІЄЮ НАПРЯМУ НЕ ВИЯВЛЕНО».
Переклад субтитрів: Тарас Кунець