Din episoadele anterioare...
- Au fost aici ! - Liniștește-te.
- Nu mai pot trăi așa ! - Aici ești în siguranță.
Am avut tot felul de belele în Londra. Crime.
- Victimele au fost împușcate ? - Niciuna.
Cu ce îți pot fi de folos ?
La Hanul Marinarilor a fost ceva diferit. A existat un supraviețuitor.
Pot spune cu mâna pe inimă că n-am mai cunoscut o femeie ca tine.
Habar nu ai.
Pentru mine e important cine ești, nu cu ce te îmbraci.
Am băut o cafea cu un prieten.
E îndrăgostit, deși nu cred că știe asta.
Ea i-a atins mâna și am văzut pe fața lui un fel de pace.
E o atingere letală. Îți lasă inima la cheremul altuia.
Nu știu ce m-a apucat. Trebuie să fiu cu tine.
Să ai carnea dușmanului e cel mai important lucru.
Dacă o consumi... îi iei puterea.
Părul tău... Au luat lucrul pentru care au venit.
- Absolut. Fac un fetiș. - O păpușă voodoo.
POVEȘTI DE GROAZĂ
Bună dimineața !
Cum îți plac ouăle ?
Să dormi bine, dragul meu. O să ai o zi grea.
Bună dimineața !
Doamne ! Nu se poate să mă vezi nefardată. Sunt oribilă dimineața.
Cum să ne petrecem ziua ?
Trebuie să mă duc acasă, să mă schimb. Pot să-mi aduc niște haine aici ?
Desigur. Și pe urmă vrei să mergem la cumpărături ?
Îți place la Burlington Arcade sau pe Bond Street ?
Extrem de public... Să fim puțin mai discreți.
Anatema ! În casa asta celebrăm neobișnuitul.
- Noi dăm tonul, lumea ne urmează. - E o filosofie nesăbuită.
Dar surescitantă. Fiorul lucrului interzis ? Nimic nu se compară cu el.
De fapt, o să dau un bal.
Invităm toți oamenii importanți. Să fie frapați de unicitatea noastră.
- Dorian... - Meriți să ieși la lumină.
Bună dimineața ! Splendidă zi, nu-i așa ?
Sir Malcolm, trebuie să vorbim cu tine.
Mai întâi, trebuie să recunoașteți splendoarea zilei.
- Poate că ar trebui să te așezi. - Ce este ?
- Stai cu mine, aici. - Vanessa, ce se petrece ?
- Dl Boyd a venit să te vadă. - Avocatul meu ?
Da.
- S-a întâmplat ceva îngrozitor. - Da ?
Îmi pare foarte rău, dar soția ta a murit.
- Gladys ? - Îmi pare foarte rău.
- Cum s-a întâmplat ? - Asta nu e important acum.
Cum ?
- S-a sinucis. - Gladys ? Ea n-ar fi făcut asta.
- Dacă putem să facem ceva... - Cum s-a sinucis ?
- Nu cred... - Și-a tăiat gâtul.
- Unde ? - Unde...
Unde a făcut asta ?
În dormitorul principal, în casa de la țară.
Înțeleg. Înseamnă că va trebui să înlocuiesc covorul.
Bună dimineața !
Desigur, eu nu-i pot modela din prima. Avem un om care face asta.
Dar eu îi fac să pară vii.
- E foarte impresionant. - Da...
Îmi place să cred că orbirea îmi face degetele mai sensibile la nuanțe.
Să-ți arăt... Vino încoace !
Dă-mi mâna !
- E atât de rece... - Regret, domnișoară. Așa sunt eu.
Nu... E mult prea rece. Nu pare pe deplin vie.
- Îmi pare rău, domnișoară. Am treabă. - Stai !
Dle Clare, de ce mâna dv. nu pare vie ?
N-aș putea spune, domnișoară. Așa e, și gata.
- Atunci, de ce m-a apucat frica ? - Nu ai motive.
Oricare ți-ar fi trecutul, știu că ești un om bun. Dar de ce mi-e frică ?
Aici erai !
Avem enorm de muncă înainte să deschidem, mâine, "scenele crimei".
- Ia niște sânge și vino. - Da, domnule.
Apropo, mă extind aici, în subsol, pentru o nouă atracție.
- Alte scene ale crimei ? - Ceva mult mai ingenios !
Voi face niște amenajări, însă am angajat alți oameni pentru asta,
așa că nu trebuie să-ți faci griji.
- Și care e atracția ? - Doar o altă aiureală.
Ne vedem la prânz, draga mea.
Vino !
Când l-a găsit pe fiul lui mort, eram acolo. Ăsta nu e el.
- Poate că are nevoie de timp. - Ăsta nu e el.
Poate chiar nu îi pasă.
Nu toate morțile sunt tragediile care credem că ar trebui să fie.
Femeia și-a retezat beregata cu briciul lui.
Dle Chandler... Ai un vizitator.
Salutare, vechi prieten ! Mă prezinți ?
Lăsați-ne singuri.
Te-ai aranjat frumușel aici. E mult mai confortabil decât în vechiul loc
și cu mult mai puțin sânge pe pereți.
- Te pregătești pentru o bătălie ? - Spune-mi tu.
Tocmai am zâmbit la asta. Nu cred că-ți poți da seama.
Încă mă obișnuiesc cu proteza.
Nu prea poți să exprimi multe prin șase milimetri de piele.
N-o să încerci să mă împuști, nu ?
Dă-mi un motiv pentru care să n-o fac.
Zău așa, amice, cu sânge-rece,
în acest salonaș la modă, cu prietenii tăi alături ?
- Ce vrei ? - Pot să-ți spun o poveste ?
Nu.
Nu e lungă. Măcar atâta îmi datorezi.
Înainte de a mă face detectiv, am fost jandarm în Texas.
Luaserăm urma unor mexicani. Hoți de cai.
Am mers luni în șir pe urma lor. Într-un final, i-am prins.
Însă ne săturaserăm să-i vânăm și n-am mai suportat
gândul să-i ducem înapoi la Abilene, așa că i-am împușcat
și le-am luat scalpul, dovada că ne-am făcut datoria.
"Dovada arestării", cum spun avocații.
- Nu mă întorc în America. - Ba da.
Aș putea să te vând la un iarmaroc. Știi să faci ceva nemaipomenit.
N-am mai văzut așa ceva. Și am văzut aproape totul pe lumea asta.
Între noi doi n-o să mai fie încăierări sau împușcături.
Tăticul tău te vrea înapoi în familie și înapoi o să vii.
Știi... Dacă te văd în afara acestei case, te omor.
Poți să încerci. Dar să-ți prezint alternativa...
Să zicem că adormi. Să zicem că faci o plimbare.
Să zicem că clipești. Să zicem că intru aici.
Pot să fac asta. Nicio ușă nu-l poate ține afară pe diavol.
Să zicem că am cuțitul la mine. Să zicem că umblu pe-aici.
Să zicem că iau scalpul tuturor oamenilor cumsecade din casa asta.
Dle Chandler, îți urez o zi bună
și aștept o rezolvare rapidă și pașnică a situației noastre.
Prietena ta de aici e la etajul doi, în spate, fereastra din colț.
Și ce păr frumos are...
Încerci mereu altceva, asta e problema.
Imaginația publicului se satură ușor de ceea ce știe bine.
Repetiția e blestemul senzaționalului.
O să vedem curând asta.
Domnul Clare... E ceva în neregulă cu el.
Ce vrei să spui ?
- I-am atins mâna azi. Era rece. - Mulți oameni au mâinile reci.
Nu ca a lui.
E ca și cum... n-ar fi viu.
Continuă, draga mea.
"Ne-a luat de spinările înaripate și ne-a ridicat deasupra capului."
"De-acolo, ne-a azvârlit de pe tronul Său celest"
"în jos, pe pământ și-n iad. Și-așa, am fost..."
- Damnați ? - Cel puțin.
Îmi pare rău, e o narațiune fascinantă, dar nu prea văd cu ce ne ajută.
E limbajul secret al demonului. Trebuie să aibă un scop.
- Nu toate lucrurile au un scop. - Vorbești ca prietenul meu, dl Clare.
Ce ai spus ?
Am cunoscut recent un bărbat. Îl cheamă ca pe poet. John Clare.
Dl Clare îmi frânge inima. Cred că suntem spirite înrudite.
Ne-am cunoscut într-un mod foarte ciudat.
Oare din întâmplare sau e un plan ascuns, ca în aceste relicve ?
Știința ne spune că mereu e vorba de un mecanism interior.
- Nimic nu-i pură întâmplare. - Cu toate astea, porți o floare !
- Ce mai face verișoara ta ? - Funcționează.
Pe mine nu mă poți păcăli, doctore. Te-am văzut cum o priveai.
E nespus de ciudat, dră Ives.
Am crezut mereu că mi-a fost menită o cu totul altă viață.
N-am fost ca frații mei.
Categoric eram un ciudat, cu totul diferit de ceilalți.
Așa că am ajuns să mă bucur de unicitatea mea.
- Și acum ? - Acum port o floare !
Aflu, spre marea mea mirare, că sunt la fel ca toți ceilalți.
Atunci, mă bucur pentru tine.
Eu și verișoara mea... Există complicații.
Așa se numesc mecanismele din interiorul ceasurilor. Știai ?
Rotițele și arcurile. "Complicații".
Atunci, bucură-te de ele. Fiindcă vor ticăi, orice am face.
- Vă caută dl Gray. - Să intre.
Dră Ives...
Dle Gray... Îmi dai voie să ți-l prezint pe dr. Victor Frankenstein ?
- Încântat. - Dle Gray...
Îmi place floarea ta. Am venit să îndemn la aventură.
- Ca întotdeauna. - Dau un bal.
Am vrut să te invit personal. Și pe sir Malcolm, desigur.
Îmi vei face onoarea de a veni ?
Nu am mai fost de multă vreme la un bal.
Aș vrea să-ți prezint o femeie. E un fel de "debut" pentru ea.
Se pare că lumea e plină de povești de dragoste zilele astea.
Mi-ar face mare plăcere s-o cunoști. Și trebuie să vii și tu, doctore !
Voi lua adresa ta și-ți voi trimite o invitație, dacă-mi permiți.
- Ești foarte amabil. Mulțumesc. - Spune că ai să te gândești la asta.
- Desigur, dle Gray. - Nu Dorian ? După atâta vreme ?
Cu siguranță este Dorian.
Atunci, am să vă urez o zi bună. Doctore... Vanessa...
Îmi vei acorda primul dans, doctore ?
Poate, al doilea.
Intră !
Vanessa ! Ce părere ai despre barba mea ?
- Poftim ? - Barba mea.
O am de foarte multă vreme,
dar nu știu dacă mă avantajează.
- De ce nu ? - Mă îmbătrânește.
- Sir Malcolm... E totul în ordine ? - Ce vrei să spui ?
Nu ești așa cum am crezut că vei fi.
Te referi la Gladys, biata de ea...
N-am să mă duc la înmormântare. Se petrec prea multe aici.
- Ce-i asta ? - E o invitație.
Dl Gray dă un bal. Am fost sigură că tu nu...
Știi că n-am mai fost la un bal de secole !
Eram un dansator pe cinste în tinerețile mele,
dacă-ți vine să crezi.
Sigur că am să mă duc. Poți să-ți găsești un însoțitor fără mine ?
Poftim ? Da.
Nu știu...
Sigur că am să mă duc. Galantul meu porc a fost foarte insistent.
Biet prostănac îmbrobodit de dragoste.
Ești sigură că e înțelept ? Dra Ives va fi acolo.
Sosește clipa în care păianjenul trebuie să atingă musca.
Și dacă musca mănâncă păianjenul ?
O admiri.
În vechiul și tristul nostru bestiariu, ea e o făptură cu totul... unică.
Mai mult decât știi.
Știai că în timpul Renașterii
femeile își puneau otravă în ochi ?
Un strop de beladonă, ca să dilate pupila. Să simuleze excitația erotică.
Desigur, era nevoie de tot mai multă ca să producă efectul dorit.
Așa că se omorau lent.
- Ce n-am face pentru frumusețe ? - Și pentru tinerețe.
Da. Tinerețe...
E nevoie de mai mult decât o picătură de otravă. E nevoie de tot, nu-i așa ?
Ce preț plătim... Ce preț...
Să știi că nu eu mi-am întors fața de la Domnul. El Și-a întors-o de la mine.
De la noi toți. Privește în jur.
Unde e El în acest oraș al suferinței perpetue ?
În viața asta ? Spune-mi unde este.
Unii spui că-L poți găsi în sufletul tău.
Se înșală.
Așa că... trebuie să continuăm
și să ne câștigăm răsplata de la stăpân.
Și care e acea răsplată ?
Să trăiești veșnic, în timp ce lumea suferă.
E un premiu foarte trist, nu-i așa ?
Am primit o invitație. La un bal. Un eveniment foarte elegant.
Și o să ne ducem ?
Va trebui să ne pregătim. Să învățăm să dansăm.
Și va trebui să vorbești cu mulți necunoscuți.
- Te temi că o să te fac de rușine. - Nu. N-ai putea face asta niciodată.
O să mă străduiesc mult să n-o fac. Îți promit.
Sigur că mergem ! E un bal. Care e cel mai rău lucru care se poate întâmpla ?
Cine îl dă ?
Un ins pe care l-am cunoscut azi. Dorian Gray. Ce pregătești ?
"Plăcinta ciobanului". Du-te sus. Te chem când e gata.
Apropiați-vă ! Intrați !
Vă așteaptă o panoplie a celor mai atroce crime londoneze în culori vii !
Explorați detaliile sinistre ale omorurilor și ale unor vicii atroce !
Intrați și oțeliți-vă...
- Cine a făcut asta ? - Inspectore...
- Dle Chandler... E realistă ? - Ce anume ?
- Redarea hanului. - Nu-mi prea amintesc.
Locul nu mi-a făcut cine știe ce impresie. Și locul crimei ?
Foarte corect. Cred că au avut acces la fotografiile noastre.
- Nu la toate detaliile, desigur. - Cum ar fi...
Un mai mare element canibalic.
În Transvaal, am văzut lei hrănindu-se. Cam așa a fost și la han.
Sfâșiau mereu bucăți din pradă și se retrăgeau cu ele.
- Cu un scop. Să mănânce. - Nu întotdeauna.
Uneori, prin animal trecea o undă puternică, un tremur...
Fără niciun motiv. Un fel de sete de sânge.
M-am întrebat adesea dacă după aceea își aminteau această isterie.
Tu ce crezi ?
Mă bucur să pot spune că n-am întâlnit niciodată lei.
- Alți prădători, atunci ? În America. - Urși grizzly, cred.
- Lupi ? - Presupun.
- De ce ești aici ? - Am văzut firma afară. Tu ?
Există o zicală veche, dar nimerită.
Criminalul se întoarce la scena crimei ca să retrăiască gloria.
Doar că aici e transpusă în ceară.
- Știu că ești implicat. - Și ce dovadă ai ?
O voi găsi. Găsesc mereu ce caut. Când mi-au tăiat brațul, eram anesteziat.
Când m-am trezit, m-am dus și l-am găsit într-un morman de membre.
Ceva destul de asemănător cu scenele astea.
- Ce ai făcut cu el ? - L-am aruncat înapoi.
A trebuit doar să am o încheiere în felul meu.
Să scriu "finis" cu litere groase și să merg mai departe.
Atunci, îți urez noroc cu căutatul prin grămada asta de "cadavre".
Mulțumesc, dle Chandler. Nu-ți face griji. De data asta, nu te mai urmărim.
- Nu e nevoie. - De ce nu ?
Pentru că niciun om implicat în astfel de crime nu poate trăi mult cu ele.
Mai bine spânzurătoarea rapidă decât tortura lentă a vinii.
Domnule Chandler !
- Dră Ives... Scuză-mă. - E totul în ordine ?
- Sunt preocupat. - Aș avea o rugăminte personală.
Mă întrebam dacă ți-ar plăcea să mă însoțești undeva.
- La un bal. - Adică să-ți fiu partener ?
Da.
- Când este ? - Vineri.
Vineri... Nu pot.
- Dră Poole... - Dle Lyle...
- O să dansezi cu mine ? - N-aș fi un partener prea grozav.
Nu-mi închipui că nu stăpânești tot ce ține de etichetă.
Mai cu seamă, falsitatea și trădarea.
Nu știu ce joc joci, draga mea,
dar îmi place cum cade lumina pe solzii tăi când te încolăcești.
- Nu-ți plac jocurile, dle Lyle ? - Doar unele.
Mama ta știe de jocul tău ?
Mama are jocurile ei. Ale mele țintesc mai departe.
Dar am suficient timp la dispoziție. La urma urmei, sunt foarte tânără.
- Cum e și ea. - Deocamdată.
Dumnezeule ! Victor !
- Face de rușine cămăruțele noastre. - Nu-i adevărat.
Dr. Frankenstein ! Bună seara ! V-o prezint pe dra Hecate Poole.
Dră Poole... Ea e verișoara mea, Lily. Domnul Lyle...
- Încântată. - Dră Lily...
Ce bijuterii frumoase !
Sunt foarte vechi. Cred că sunt scarabei.
- Hecate e un nume neobișnuit. - Am o descendență ciudată.
Acum, te rog, spune-mi că ai să dansezi cu mine, doctore.
Dl Lyle e ciudat de recalcitrant la dorințele mele.
Poate, mai târziu. I-am promis verișoarei mele.
- Sunt total nefericită. - Vino, dră Poole.
Îți vom îneca nefericirea în altă parte.
Totul e splendid, Victor.
Dar am sentimentul nespus de ciudat că am mai fost în încăperea asta.
- E mult prea puțin probabil. - Chiar ai să dansezi cu mine ?
Dacă-mi vei face această onoare.
Dr. Frankenstein ! Bună seara !
Dle Gray, vă mulțumesc foarte mult pentru invitație.
Ea e verișoara mea, dra Lily Frankenstein.
Dl Dorian Gray, generoasa noastră gazdă.
- V-o prezint pe dra Angelique. - Îmi pare bine.
Domnule doctor, dră Lily... Ai o rochie superbissimă.
Mulțumesc !
Dră Lily, îmi acorzi onoarea acestui dans ?
Suntem abandonați, doctore. Puțină șampanie ?
- Nu beau alcool. - N-o să ți-o iau în nume de rău.
- Dansezi foarte frumos. - Sunt sigură că nu.
Deși Victor s-a străduit din răsputeri să mă învețe.
Îți place încăperea ?
Toate aceste tablouri care "se uită" la noi mă fac puțin nervoasă.
Am foarte ciudata senzație că ne-am mai cunoscut.
Crezi că e cu putință ? Poate, într-o altă viață ?
Nu știu dacă mai există alte vieți.
Sigur că există. Peste tot sunt ecouri ale trecutului. Al meu, al tău...
- Nu simți asta ? - Poate că simt.
- Mâinile tale sunt reci la atingere. - Îmi pare rău.
Nu e nevoie. Ți se potrivesc. E ca atingerea marmurei.
Crezi că ar fi o îndrăzneală dacă ți-aș complimenta ochii ?
Da. Dar te rog să o faci.
Mă ajuți cu ceva ?
Dra Ives nu are însoțitor. E foarte cutezătoare.
- Ce ai de gând ? - Stai liniștit, micuțule.
- Să nu-i faci niciun rău. - E sacrosanctă, crede-mă.
- Doctore ! Bună seara ! - Dră Ives...
Ți-o prezint pe dra Angelique. Partenera dlui Gray în seara asta.
Încântată de cunoștință. Înțeleg că ești oaspetele de onoare.
Se pare că da.
Bună seara, dră Ives ! Mă bucur că ai putut veni.
- Plăcerea e a mea. Lily, ce frumos ! - Dl Gray zice că rozul e culoarea mea.
Se pricepe.
Unele femei ar trebui să poarte numai culori pale.
- Îmi acorzi acest dans, Lily ? - N-o fura încă !
Pot să stau aici și să discut ? Victor se teme că am să-l fac de râs.
N-ai avea cum.
O grație firească, nemodelată de societate. E cel mai mare dar, nu ?
- La țară e multă grație firească. - Am crescut la țară.
- Unde ? - În Districtul Lacurilor.
- Tărâmul poeților. - Și al vitelor. Să dansăm, Dorian !
Imediat. Mai întâi, un toast.
- Ea nu bea alcool. - Poate, o sorbitură.
- Cum spui tu. - Tu nu bei deloc, doctore ?
Nu.
E foarte înțelept. Nu știu ce ne-am face fără mintea lui limpede.
Nu sunt sigură că e o seară pentru minți limpezi. Nu-i așa, dragul meu ?
Dimpotrivă. Bine ați venit în casa mea ! Pentru draga mea Angelique !
Drei Frankenstein, un bun venit special în gloriosul nostru oraș !
Noroc !
Mulțumesc.
Bună seara !
E fantastic, Malcolm.
Am vrut să aibă succes aici, în seara asta.
Liniștește-te, doctore. E doar o seară.
Dl Gray e o gazdă cum se cuvine pentru o invitată nouă, atâta tot.
Ești mai deșteaptă de-atât, dră Ives. Am vrut ca ea să aibă viață.
Acum, are.
Dră Ives, bună seara ! Dr. Frankenstein...
- Nu cred că o cunoașteți pe dna Poole. - Îmi pare bine.
Dle doctor... Desigur, mi-o amintesc pe dra Ives.
- Ședința de spiritism. Madame Kali. - Bineînțeles !
Văd că ți-ai dat jos barba ! E o schimbare alarmantă.
Am gonit în peșteră bătrânul urs și am scos puiul la lumină.
Mă simt ca un om nou.
Ba chiar m-am lăudat fără rușine cu dansul meu în fața Evelynei.
Atunci, trebuie neapărat.
Țineți-vă bine. E un dans complicat. Scuzați-mă.
Intrăm în dans ?
- Poate, ceva de băut mai întâi ? - Cu plăcere, draga mea.
- E un om schimbat. - Da ?
De când s-a reîntâlnit cu tine, vreau să spun.
Și-a ras barba.
Nu mă refeream la părul lui facial.
- Atunci, la ce ? - La prietenia lui cu tine.
E doar un strop de căldură în iarna anilor lui.
Îl cunosc de ceva vreme. Nu l-am văzut niciodată astfel.
Ești o prietenă a fiicei lui decedate, mi se pare.
- Și a soției lui decedate. - Ce tragedie !
Viața ne lovește...
Dar trebuie să perseverăm, cu spirit, cât de mult putem.
Ăsta e șiretlicul ca să rămâi tânăr, nu crezi ?
Nu un șiretlic caut. Vorbește despre tine în termeni elogioși, dnă Poole.
Pe când despre tine vorbește atât de rar...
S-ar putea spune că-i ești un fel de pupilă ?
Mai degrabă, o prietenă căreia îi pasă foarte mult de binele lui.
Pare un avertisment. Ești împotrivă ?
- Ar avea vreo importanță ? - Desigur.
Sper să fiu bine-venită în viața ta, Vanessa.
Atunci, poate că ar trebui să ne vizitezi la Grandage Place.
În timp.
Am nevoie să mă legi cu lanțuri aici.
Acum vreau să stai acolo.
Orice s-ar întâmpla, să nu te miști de pe scaunul acela. Bine ?
- Și ce trebuie să fac ? - Să privești.
O să te simți mai bine mâine-dimineață.
Vino aici ! Nu mă face de rușine !
Dră Ives... O priveliște amețitoare, nu-i așa ?
Toate jucăriile dragostei, scoase din cutie și împrăștiate pe podea.
Pentru ca la sfârșitul serii să fie puse cu grijă la loc. Teribile jocuri.
- Le joci vreodată sau doar privești ? - N-am învățat niciodată regulile.
"Complicațiile", cum le-a numit dr. Frankenstein.
Ca mecanismele dintr-un orologiu.
Dră Ives, îmi permiți să te duc acasă ? Locul ăsta nu e sigur pentru tine.
Sigur ?
Sunt prea multe complicații. Și nu cunoști regulile.
Tu le cunoști, dle Lyle ?
Credeam că da. Dar miza e prea mare. Dă-mi voie să te duc acasă, te rog.
Să-mi iau rămas-bun de la doctor. Mă întorc imediat. Și mulțumesc.
Nu în fiecare seară plec cu cea mai frumoasă femeie din Londra la braț.
N-o să mai putem face niciodată asta, nu ?
- Dră Ives ! Mă auzi ? - Dră Ives !
Ați urmărit serialul POVEȘTI DE GROAZĂ
Seria II Sfârșitul episodului 6
Traducerea și adaptarea ANCA RĂZUȘ - DIMANCEA