În episodul anterior...
- De ce ai venit ? - Sunt blestemată să văd lucruri.
Dacă ai impresia că ești atinsă de demon,
mai bine ieși pe ușă.
Bărbatul acela mă îngrijorează. Ea are un protector.
- Dle Chandler ? - Lupus Dei.
Îl las în seama ta, fiica mea.
Vreau să știu cine ți-a făcut asta. Fă-te bine, dle Roper.
Avem multe de discutat.
- Numele meu e Dorian Gray. - Angelique. Aici lucrez.
- Cred că știi ce ai cumpărat. - Știu.
Cosmetic, e transformată. Lily, ți-l prezint pe...
John Clare.
- Vino să-l cunoști pe noul angajat. - Îmi pare bine de cunoștință.
Fața aia ne va umple de bani.
- Dnă Poole... - Sir Malcolm.
- Ei ce știu ? - Nimic.
- Pot să-i induc în eroare cum vrei. - Nu...
Las-o să urmeze dâra de firimituri până la mine.
- Trebuie să înveți să te aperi. - De cine ?
Sunt legiuni.
Nu uita: când Lucifer a căzut, n-a căzut singur.
Te vor vâna până la sfârșitul zilelor.
POVEȘTI DE GROAZĂ
Și pe urmă ?
Au ars-o de vie.
Când am plecat din landă,
am crezut că n-o să mai aud niciodată limbajul acela malefic.
Că n-o să mă mai confrunt cu acel rău.
Dl Chandler a considerat că trebuie să știți.
"Căci tu nu lupți împotriva unor dușmani în carne și oase,"
"ci împotriva înfricoșătoarelor puteri ale acestui tărâm întunecat."
"Și împotriva spiritelor rele din locuri divine."
Deci "Cele care vin noaptea" practică o formă de magie neagră,
în timp ce tu practici o formă de...
Să practici orice formă de magie e și așa destul de incredibil.
Trebuie să disecăm asta ?
- Trebuie să știm ce sunt. - Sunt vrăjitoare. Am înțeles.
Vrăjitoria are o istorie îndelungată în multe culturi, doctore.
La fel, și zânele și spiridușii.
Dar nu umblă în zona Londrei, nu ?
Acestea, da.
- Scuzele mele. - Și scopul lor ?
Sunt slujitoare ale diavolului.
Fac ce le cere, pentru scopurile lor, oricare ar fi acelea.
Și ce facem noi în situația asta ?
Ne confruntăm cu o amenințare căreia acum îi putem da un nume.
Și cu un limbaj pe care trebuie să-l descifrăm.
Eu încep. Uitați-vă.
Dl Chandler a nimerit-o mai bine decât crede. Este un puzzle.
Mult mai complicat decât a părut la prima vedere.
M-a luat deja cu călduri, vă spun.
Nu e atât un limbaj anume,
cât un conglomerat de limbaje cunoscute, care formează tipare noi.
Dar, în toată această confuzie, zăresc vechile noastre amice, greaca și latina.
Să traducem greaca a fost destul de ușor,
cu toate că acest idiom e destul de rudimentar.
Un fragment mi-a atras atenția aici.
"Și Domnul a privit în jos la îngerii Lui înfrânți și..."
- Ce sugerează "și" ? - Că mai urmează ceva.
Exact. Așa că am vânat continuarea și am găsit asta, în latină.
Dle Chandler, doriți să vă testați priceperea ?
"I-a aflat a fi îngeri malefici, așa că i-a alungat. A luat..."
- Ce a luat ? - Nu muriți toți să știți ?
- E o povestire. - Un fir narativ care continuă...
- Din limbaj în limbaj. - De la greacă la latină...
La sumeriană, arabă și alte zece limbi și pictograme,
schimbând limba de la relicvă la relicvă.
E povestea lui Lucifer ? Îngerul alungat de Dumnezeu ?
Timpul ne va spune.
De unde știa acest călugăr toate aceste limbi ?
El nu le știa. Demonul le știa.
Exact ! Fratele Gregory scria doar ce auzea,
în orice limbaj auzea.
Știți ce cred că e asta ? Da, cred că e o povestire.
Dar ai făcut o greșeală în traducere, dle Chandler.
O greșeală de înțeles, având în vedere scrierea arhaică.
Uită-te din nou. Nu "ei". "Noi".
"Ne-a aflat a fi îngeri malefici, așa că ne-a alungat."
Nu e o simplă poveste. E o autobiografie.
Memoriile diavolului.
- Toate astea îmi provoacă o migrenă. - Consultă un medic.
Odinioară, aș fi considerat toate acestea imposibile.
Și acum ?
Știu că nimic nu e imposibil. Orice ne imaginăm, adevărul e și mai rău.
- Și mult mai bun. - Așa crezi ?
Așa aleg să cred.
Dră Ives, vreau să-ți cer o favoare personală.
Ai vrea să mă însoțești mâine undeva ?
Trebuie să fac niște cumpărături.
Desigur, doctore.
- Pot să vin să te iau la 10 ? - Cu plăcere.
Mulțumesc.
- Ce faci ? - Stau de veghe.
- Ce pândești ? - Lucruri care vânează noaptea.
Lei.
Trenul oprește în tunel. Luminile se sting o clipită.
Nimeni din vagoane, din nicio parte, nu vede nimic.
Nimeni n-a venit, nimeni n-a plecat. Deci cum a făcut-o ?
- Poftim ? - Cum a venit și a plecat ?
Și mai avea și un bebeluș,
care se pare că n-a țipat în mers.
- Poate că l-a omorât aici. - Atunci, de ce l-a luat ?
Iar rănile... parcă-s făcute de un chirurg.
Precise și elegante,
spre deosebire de măcelul bestial din celălalt caz.
E clar că abordăm greșit.
Urmărim tipare logice, când răspunsul e în altă parte.
Unde ?
În magie.
"Evening Star" ! Mamă și tată uciși !
Și cum o să ne permitem un alt exponat ?
Se va amortiza în timp.
De ce crezi că omul de pe stradă o să dea zece penny
să vadă scenele astea sângeroase ?
Du-te la colț, și-ai să găsești răspunsul.
E coadă pe trei rânduri la Gazeta Poliției și la fițuicile cu grozăvii.
Și alea-s numai poze. Noi le dăm "în carne și oase".
- Oroarea în toată oroarea ei. - Da... Timpul ne va spune.
Unui soț i-ar prinde bine puțin sprijin din partea nevestei.
În plus, nu inventăm nimic. Totul e real !
Carne, sânge, inimi pompând... Uită-te.
Mai facem o intrare pe colț.
Două atracții, două porți, două taxe de intrare.
Le facem un rabat dacă iau bilet pentru amândouă. Coboară scările aici...
Nu înțeleg. Unde le ții ?
În jumătatea asta a beciului, dacă pot s-o închiriez de la tutungiu. Vezi ?
O să le ții în pivniță ? Tot timpul ?
Desigur. N-au nevoie de lumină. Sunt ciudățenii.
Știu că ești acolo.
- Iertare, domnișoară. - Toată lumea face asta.
O șansă de a observa viața în latura ei cea mai naturală, fără să fii observat.
Eu simt. Moleculele se schimbă în aer. Totul vibrează.
- Plec. - Dle Clare, nu fi atât de timid.
Spune-mi... Acesta arată ca dl Gladstone ?
A fost prim-ministru de atâtea ori, încât tot trebuie să-l îmbătrânim.
- Cred că da. - E ușor să-i îmbătrânești.
Toată lumea știe că trebuie să adaugi riduri și cute de piele.
Dar șiretlicul sunt ochii.
Cu vârsta, devin mai cețoși. Trebuie să schimbi ochii.
Cum arată ochii tăi ?
- Nu sunt frumoși. - Sunt cețoși ?
Nu.
Ce culoare au ? Nu... Lasă-mă să ghicesc.
Albaștri ? Nu, nu ești un băiat cu ochi albaștri. Nici verzi. Căprui, aș zice.
- Un căprui pufos, ca aripa bufniței. - Nu sunt căprui.
- Atunci, spune-mi. - Sunt... galbeni.
E o schimbare ! Nu galbeni ca lămâia, sper. Ar fi alarmant.
- Poate, ca șofranul ? - Da.
Am auzit o poveste minunată despre dl Gladstone.
Că iese să se plimbe aproape în fiecare seară,
și, dacă întâlnește o femeie decăzută, se oprește,
îi vorbește și-i dă bani.
E un om foarte cumsecade.
Oricine e bun cu cei în suferință merită un loc de vază în muzeu.
Și ceilalți la care lucrezi ?
- Care ? - Cei care nu sunt cumsecade.
Da... Ucigașii tatei.
Toate figurile acelea care țipă în noile lui "scene ale crimei".
Dle Clare... Mă doare să-i creez.
De parcă i-aș aduce la viață, și apoi, i-aș tortura.
Ca pe un fel de păpușă voodoo africană îngrozitoare.
Sunt toți "proaspeți" când ies din formă,
apoi, eu îi fac să sufere.
Unii oameni cred că asta e viața. Te naști neatins, ca să suferi.
Tu crezi asta ?
Am crezut. Acum nu mai sunt atât de sigur.
Există speranță pentru tine ! Nu renunța să speri ceva de la viață.
N-am să renunț, domnișoară.
Familie ucisă la metrou ! Bebelușul a dispărut !
Toate ororile de la metrou ! Citiți despre asta !
Mulțumesc, domnule.
- Sunteți teafără, domnișoară ? - Eu...
E în ordine. Sunteți...
Liniștiți-vă. E în ordine.
Înțeleg că memoria nu vă e foarte limpede, dle Roper.
O să țin seama de asta.
Îmi puteți descrie ce s-a întâmplat la Hanul marinarilor ?
Orice vă puteți aminti ar fi o mană cerească pentru ancheta mea.
Cu ajutorul dv., îl putem găsi pe cel care v-a făcut asta.
Nu-mi amintesc.
Nimic ?
- Mi se pare greu de crezut. - Credeți ce vreți.
Patologii îmi spun că rănile dv. par a fi fost făcute
de gheara unui animal.
Poate un tomahawk sau o bâtă rituală din țara dv.
Nu-mi amintesc.
Atunci, poate vă amintiți de ce purtați asta.
- Pentru protecție. - De ce anume ?
Dle Roper... Orașul meu e plin de cadavre. A dispărut un bebeluș.
O să mă ajuți, sau jur pe Dumnezeu că o să te macin până la oase.
Sunt cetățean al Statelor Unite ale Americii. Îmi cunosc drepturile.
De cum o să pot, o să plec din nenorocitul vostru de oraș.
Sincer, doctore, e ultimul lucru la care mă așteptam.
Ce e viața fără surprize ?
Verișoara mea vine în vizită la mine.
E o fată simplă. Nu înceată la minte.
Nu-i retardată. E doar de la țară.
Verișoara dumitale... Ce drăguț !
Da. Verișoara mea. De-a doua. O cheamă Lily.
Lily Frankenstein. Da. Așa o cheamă.
Scuzați-mă ! Nu e o femeie adevărată.
La manechin mă refeream. Nu la vara mea. Care e o femeie adevărată.
Deci verișoara ta de-a doua, Lily, vine să te viziteze.
- Da. Asta e. - Și ce căutăm aici ?
Da, desigur.
Fiindcă e de la țară, m-am gândit să-i cumpăr o rochie sau două.
Și n-ai mai cumpărat niciodată veșminte femeiești.
- Într-un cuvânt, da. - Voi fi încântată să te ajut.
Tu te îmbraci mereu atât de... Cu gulerele și lucrurile negre...
- Acoperită din cap până-n picioare. - Bună dimineața !
Bună dimineața ! Vanessa Ives. Mă bucur să vă cunosc.
- Dl și dna Ives. - Dumnezeule... Nu suntem căsătoriți.
- Înțeleg. - Nu e nici ce credeți !
Vă asigur, domnule, că discreția e cuvântul-cheie în meseria mea.
O să ne uităm puțin pe-aici, eu și "non-soțul", dacă se poate.
E mai rău decât am crezut.
- E blondă sau brunetă ? - Foarte blondă. Cu părul auriu.
- Și înălțimea ? - Exact 1,64 m.
- Foarte exact. - Am avut motiv să-i măsor înălțimea.
N-am să întreb. Și cum e la trup ?
Mai rotunjită decât tine. Coapse mai pline, bustul mai mare.
Ce zici de asta ? Ar arăta frumos pe o tânără blondă.
Broderia de dantelă e foarte populară.
Și muselina de mătase ar pune în valoare un piept mai generos.
Poți s-o ții pe tine ?
- Nu te-am văzut niciodată în alb. - Nu e culoarea mea.
Nu. Și nu sunt sigur de...
- Decolteu ? - Exact.
Atunci, trecem mai departe.
Și ai vrea, dacă nu e un deranj prea mare,
să iei ceaiul cu noi într-o zi, când e și ea acolo ?
- Voi fi onorată, doctore. - E foarte sfioasă.
Am să vorbesc în șoaptă. Mai trebuie să ne gândim la ceva.
Da ?
După ce cumpărăm rochia, ne trebuie lenjerie.
- Ai să râzi. - Nu. Îți promit.
Nici nu-mi place să-l spun cu voce tare. Hecate Livingstone.
- Hecate. - Știu !
E o zeiță greacă a mării. Stăpâna valurilor.
Ai mei au trecut prin faza studiilor clasice.
Și numele meu e hidosul rezultat.
De ce nu folosești al doilea nume ?
- Nu pot. - De ce ?
Aphrodite.
Iartă-mă. Am tot vrut să fac asta.
Sunt o catastrofă. Și mai trebuie să plec și în Spania.
Cum o să le supraviețuiesc briganzilor din Alhambra,
dacă nu pot să traversez o stradă din Soho ?
Briganzii aceia trebuie să se ferească de tine, Hecate Aphrodite Livingstone.
Cum ai ajuns aici ?
Încerc să fiu o "femeie eliberată".
Se pare că până acum n-am prea avut succes.
Am crescut în Maine, dar când am absolvit Northwestern,
am hotărât că m-am săturat de pășunile din Indiana
și de homarii din New England și că merit o civilizație ca lumea,
printre oameni civilizați !
- Și călătorești singură ? - Da, dle Chandler.
Americancele călătoresc uneori în străinătate fără gardă înarmată.
Am o diplomă în botanică, niște pantofi comozi
și un cont foarte generos la American Express.
Studiezi latina !
Încerc să devin unul dintre oamenii civilizați, pe care speri să-i cunoști.
Să nu le pui copiilor tăi nume trăsnite. Ești un cărturar ?
Arăt a cărturar ?
Nu, arăți a... Nu știu a ce arăți. A jefuitor de trenuri.
- Ai fost vreodată în Vest ? - Adică în California ?
- Și în teritoriul New Mexico. - Încă nu. Aventura urmează.
- Înseamnă că a venit el la tine. - Cine ?
Tatăl meu.
Accentul tău e bun,
dar n-are nimic yankeu pentru o fată care spune că a crescut în Maine.
Northwestern e în Illinois, nu în Indiana.
Poate că agențiile de detectivi angajează femei acum.
Dacă e așa, bravo lor ! Eu susțin emanciparea.
Tata a dat greș cu ei și a dat greș și cu tine.
Du-te și spune-i să mă lase în pace, altfel, atunci când o să mă vadă,
o să am un pistol la tâmpla lui, cu degetul pe trăgaci.
Sper să-ți placă Alhambra. Am înțeles că e foarte dramatic.
Și, sincer, ăștia nu-s pantofi prea comozi.
"Dar mi-e frică ! Ce orori ar putea conține ?"
"Iată minunile malefice ale lui Lucifer !"
Nu-mi spun numele adevărat. E demn de dispreț.
Lasă-mă să ghicesc. Bartholomew ? Tarquin ? Ahab ?
Nu te mai gândi. Nici "Dorian" nu e un nume prea atrăgător.
- Ai mei voiau să urce în societate. - Nu te-ai născut bogat ?
Nici pe departe.
- Măcar spune-mi câți ani ai ! - Mai mulți decât par.
- Atunci, spune-mi secretul tău. - Ai grijă ce-ți dorești.
- Unii se uită indignați. - Nu te deranjează ?
Lasă-i să se holbeze. Ador să provoc.
Am ajuns. Ești pregătit pentru o aventură ?
- Ceva nou-nouț. - Mai e și vreun alt gen de aventură ?
Soldații l-au adus din India. E numit "tenis Gossima". Face furori.
Se spune că, în curând, vor fi saloane în toată Londra.
Dumnezeule, lumină electrică ! Ce face pentru tenul unei fete !
Șampanie, te rog ! Cea mai bună.
Deci dăm mingea de la unul la altul.
Da, mi-am dat seama de asta.
- Să ținem scorul ? - Altfel, de ce trăim ?
1-0 pentru mine.
Am făcut greșeli ridicole. Dar n-a fost asta. M-a "mirosit".
Te-ai fi putut aștepta la asta.
- Lupus Dei... - Acum nu mai e nicio îndoială.
Atunci, va trebui să-l înfruntăm colț contra colț, gheară contra gheară.
Voi pregăti eu vraja pentru noaptea asta. Ia-le pe celelalte cu tine.
- Știi ce să-mi aduci ? - Da.
Să nu mă dezamăgești iar, fato.
Ai grijă, fiica mea ! Încerci ceva peste puterile tale.
- N-am încredere în omulețul acela. - Dl Lyle e clar nedemn de încredere.
Dar e slab ca un lujer. Nu te teme de el.
- Și ceilalți ? - Fă cu ei ce vrei.
Numai dra Ives contează. Adu-mi ce-mi trebuie.
- E făcută dintr-un dop de șampanie. - Ce anume ?
- Mingea. - După ce-ți dai seama ?
Dragul meu, miros șampania de la 30 de metri,
încuiată în cala unui pachebot, pe fundul oceanului.
Cu asta sunt 12 jocuri la... Câte ?
- Zero. - Așa e, biet mielușel...
- Încă un joc ? - Mândria ta mai suportă ?
Să pierzi iar în fața unei femei fără apărare ?
Nu ești nici una, nici alta, după cum știm amândoi.
Unde am fi, fără micile noastre amăgiri ?
Cred că am fi foarte neinteresanți.
Subterfugiul face totul mult mai delicios.
Să știi secrete pe care alții nu le știu.
Să fim cine vrem să fim, nu cine suntem.
- Cum e ? - E foarte strâmtă !
- Așa și trebuie. - Abia pot să respir.
Cred că și asta așa trebuie.
Doamnele nu trebuie să depună efort.
N-am să pot să merg.
Multe tinere doamne pot. O să poți și tu.
- O să mă înveți și asta ? - O să fac tot ce pot.
N-o să-ți fie ușor, crede-mă. Mă simt ca un catâr.
Am terminat. Ești pregătit ?
Să te văd.
Cred că n-ai mai fost atât de tăcut în viața ta.
Lily... ești frumoasă.
- Nu pot să respir. - Ăla-i corsetul.
Da. Știu ce e, vere. Eu îl port.
Poți să mă ajuți ? Cred că o să cad în nas.
- Pantofii sunt foarte înalți. - Da, i-am ales special.
De ce ?
Îmi place asta la o femeie...
Pune în valoare zona talocrurală și dorsiflexia piciorului.
Sigur, asta te avantajează.
- Toate femeile poartă corset ? - Majoritatea. O anumită clasă socială.
Pare... Nu știu care e cuvântul. Crud.
- Osul îmi intră în piele. - Cred că îl poți regla puțin.
- O ajustezi tu ? - Desigur. Mă pricep la cusut.
Deci femeile poartă corset ca să nu facă efort ?
În parte.
Care ar fi pericolul, dacă ar face-o ?
Ar prelua stăpânirea lumii.
Bărbații pot împiedica asta doar ținând femeile încorsetate.
Și la propriu, și la figurat.
- Face o siluetă mai frumoasă. - În ochii bărbatului.
Tot ce facem e pentru bărbați, nu-i așa ?
Le ținem casa, le creștem copiii, suntem frumoase, dar ne doare.
Nu.
Corsetul ăsta îmi face trupul mai frumos ?
Da.
Vrei să-l port ?
Nu vreau să-ți provoace durere ceva. Nici ca să-ți facă trupul mai frumos,
nici pentru vanitatea mea... Pentru nimic sub soare.
Te rog, du-te și scoate-l. Rochia o să arate foarte bine și fără el.
Mulțumesc.
- Dar pantofii o să-i păstrez. - Credeam că te dor picioarele.
Da. Dar ție îți plac.
Vorbesc curent araba, dar scrierea asta e foarte obscură.
Înțeleg doar anumite cuvinte.
Poate te ajută ăștia.
Da. E mult mai bine.
Nu știu dacă-ți vin prea bine. Sunt cam mult...
Scrie ceva de genul...
"Pe noi de spinările înaripate și ne-a ridicat deasupra capului. De unde..."
"Ne-a aflat a fi îngeri malefici, așa că ne-a alungat. Ne-a luat..."
"... de spinările înaripate și ne-a ridicat deasupra capului. De unde..."
Îți place asta, nu-i așa ?
Acum, că ai renunțat la Nil, ai nevoie de o nouă "căutare".
Poate că da.
N-ar trebui să fii prea vanitos ca să porți ochelari.
Ești un bărbat foarte chipeș, să știi.
Cred că s-ar putea spune... că fac curte cuiva.
Sir Malcolm, mă uluiești ! Cine e norocoasa doamnă ?
O cunoști. Am întâlnit-o prima dată la tine acasă. Dna Poole.
Da, prietena noastră clarvăzătoare !
Eu zic să fii prudent.
N-am de ales. Rămân însurat.
E mai bine. Aceste mici distracții pot deveni foarte bizantine.
Trecutul meu e înțesat de aventuri mult prea bizantine,
de la Stoke-on-Trent, până la Budapesta.
- Cred că era trimisă de tata. - De ce ?
Vrea să vin acasă. A mai trimis și alții.
Cum o chema ?
Nu cred că era numele ei. Hecate. Un fel de zeiță greacă a mărilor.
Și asta a fost o minciună. Hecate n-a fost zeiță a mării.
Ci una a Lunii. Și aducătoare de magie.
De asemenea, un personaj din "Macbeth". Protectoarea vrăjitoarelor.
Nu arăta a vrăjitoare.
Crezi că o cotoroanță ți-ar fi atras privirea ?
Nu, dle Chandler...
Ele își pot lua multe chipuri, ca un cameleon pe o frunză.
În starea lor naturală sunt mult mai... memorabile.
Atunci, a fost un cameleon pe cinste.
- Vrei o cafea ? - Nu, mulțumesc.
Mă întorc numaidecât.
Vanessa ! Vino să vezi asta.
Îți stă foarte bine.
- Fac eu asta. - E în ordine. Îmi achit întreținerea.
E întreținerea mea.
- Ar trebui să mănânce mai mult. - Îți faci griji pentru ea, nu ?
E o leoaică. Nu-mi fac griji pentru ea.
Dar îți faci griji pentru sir Malcolm.
- Pot să te întreb ceva ? - Pot să te opresc ?
Acolo de unde vii, erai vânător ?
- În parte. - Și în ce consta cealaltă parte ?
E ceva personal.
Ar trebui să-ți dau un șorț.
"În marele război pentru tronul ceresc, am fost înfrânți..."
"Așa că Dumnezeu a privit la îngerii Lui înfrânți și a..."
"Ne-a aflat a fi îngeri malefici, așa că ne-a alungat. Ne-a luat..."
"Pe noi de spinările înaripate și ne-a ridicat deasupra capului. De unde..."
- De unde... - Ne-a aruncat în iad ?
Ți se pare ceva cunoscut aici, Vanessa ?
Da. Prietena mea, Moașa-Rea, mi-a spus:
"Când Lucifer a căzut, n-a căzut singur."
Și care a fost scopul pentru care demonul și-a spus povestea ?
E o profeție. Lucifer îi spune unui călugăr o poveste la timpul trecut.
De ce ? Doar ca să rămână consemnată ? Nu.
Dacă acceptăm faptul că diavolul umblă printre noi azi,
trebuie să ne gândim că e vorba de o poveste care continuă.
Acest episod are relevanță acum.
Poate că nu doar povestea trecutul, ci prevestea viitorul.
Al cui viitor ?
- Cel mai probabil, al tău. - Nu știi asta.
- Vanessa... - Nu știi asta !
E vreo referire la o femeie ? La cineva ca mine ?
Încă n-am terminat.
Ai să înțelegi că mi-e greu să accept
că sunt obiectul unei căutări satanice eterne, lucru până acum demonstrat doar
de ceva care e jumătate poezie, jumătate nonsens. Îmi pare rău. Nu !
- Sunt obosită. Îmi cer scuze. - Nu e nevoie.
Mă duc la culcare. Mă scuzați ?
- Noapte bună ! - Somn ușor, draga mea !
Pe cât se poate.
Noapte bună, domnilor !
Nu-mi spune că nu guști ce a făcut Sembene. Ce este ?
Tort cu cremă de unt.
N-am crezut că o să aud vreodată cuvintele astea din gura ta.
Păstrați-mi puțin pentru micul dejun. Noapte bună !
Chiar mănâncă desert la micul dejun ?
Întotdeauna.
Cred în Dumnezeu, Tatăl atotputernic...
Creatorul cerului și al pământului...
Acum n-am pantofi comozi, dle Chandler.
Ați urmărit serialul POVEȘTI DE GROAZĂ
Seria II Sfârșitul episodului 4
Traducerea și adaptarea ANCA RĂZUȘ - DIMANCEA