Din episoadele anterioare...
- Tată ! - Mina !
Nu !
O s-o găsim din nou. Măcar știi că e în viață.
Aia numești tu viață ?
Fă ce mi-ai promis ! O parteneră nemuritoare.
Mireasa mea trebuie să fie frumoasă.
- Ești posomorât, dle Chandler. - Dra Croft nu se simte bine.
E mai bine să nu mă mai săruți. Stai la o distanță sigură.
Țineți-i brațele !
Dra Ives manifestă o profundă sensibilitate psihosexuală.
Ceva sau cineva a declanșat-o.
Nu știi cum e să am entitatea asta în mine.
- Un animal care zgârie să iasă. - Ești într-un loc deosebit.
Mina... Găsește-o. Trebuie ! S-ar putea să nu mai avem șansa asta.
Orice joc ai crede că joci, m-am săturat !
Nu vrea ca ea să moară,
dar nu sunt sigur de ce vrea să trăiască.
- Îi este ca o fiică. - Nu. Asta e problema.
"Sfârșit ferice nu poate fi aici. Colțul va sfâșia, gheare vor fi brici."
Știu unde e Mina.
POVEȘTI DE GROAZĂ
"Sfârșit ferice nu poate fi aici. Colțul va sfâșia, gheare vor fi brici."
Atât ?
Imagini din teatrul în care am văzut piesa.
Cred că Mina vrea să fie găsită.
Când sunt descoperiți, fug ca guzganii în căutarea unei noi vizuini.
- Poate că, de data asta, avem noroc. - Și dacă vom avea ?
Mi-am lăsat fiul să sufere fără mine. N-o să fac la fel cu fiica mea.
- Adică ? - Dacă pot s-o salvez, am s-o fac.
Dacă nu pot, am să-i curm suferința.
- Și asta îți va aduce liniștea ? - Nu fi naivă. Nu ți se potrivește.
Iau legătura cu ceilalți. Ne ducem la teatru după ora închiderii.
Un domn dorește să vă vadă.
Condu-l pe dl Gray încoace.
- Dră Ives... - Dle Gray... Bună ziua !
Ia loc, te rog !
Mă bucur să văd că te-ai însănătoșit.
Am mai trecut pe aici, dar mi-au spus că ești bolnavă.
- Acum mă simt bine. - Desigur.
Pentru că nu te-am putut vedea... am călătorit.
Da... Mai întâi, în Italia.
Am cumpărat niște manuscrise.
Bine ai revenit !
- Îmi citești și mie viitorul ? - Nu știu dacă ai.
- Toată lumea are un viitor. - Nu toată lumea.
- Unii au numai trecut. - Atunci, citește-mi trecutul.
- Ți s-ar spulbera misterul. - Atunci, ia măcar prânzul cu mine.
Azi nu sunt liberă.
- Atunci, și mai bine, cina. - Regret. E cu neputință.
Aș dori să vorbesc cu tine.
- Dacă ești bun să mă scuzi... - Dră Ives !
Azi, la ora 16:00, am să aștept la Condurul lui Rothschild.
- Te rog... - O dimineață bună, dle Gray !
Sembene te poate conduce.
Ar trebui să-l luăm pe sus, și gata.
Nu aici. Răbdare, dle Kidd. Savurează vânătoarea.
În țara asta iarna nu se sfârșește niciodată.
Pe aici, domnule.
E un prototip.
Dobândit prin metode mai prejos de etica noastră profesională.
Are ceva nou. Un mecanism de tragere automat.
Cartușe de 7,63 pe 25 milimetri.
Cele mai rapide din lume.
- Opresc și un elefant. - Îl iau.
- Sir Malcolm... - Doamnă...
Kali, nu-i așa ? De la ședința de spiritism ?
De fapt, Evelyn Paul, din Brighton.
- E preferabil. - Da.
Dar clienților le place mult mica păcălire.
Cui nu-i place ? Vă interesează armele de foc ?
Pe răposatul meu soț îl interesau.
Presupun că îmi era dor de mirosul unsorii de pistol.
Și o femeie singură în oraș are nevoie de protecție, nu-i așa ?
Cred că sunteți mai mult decât capabilă să vă protejați, dnă Paul.
Evelyn, te rog...
Am citit că plănuiești o nouă expediție.
- Da. - Cât ai să lipsești ?
- Un an... Poate, doi. - Ce păcat...
Tocmai când reînnodam cunoștința.
- Ce mai face prietena ta ? Dra Ives ? - E o prietenă a fiicei mele.
N-aș putea spune. Nu mă prea văd cu ea.
- Atunci, cu cine te vezi ? - Cu exploratori trecuți, ca mine.
Trebuie să fug. A fost o plăcere, Evelyn.
N-a fost atât de memorabil ca prima noastră întâlnire.
N-aș spune asta. Sper să ne mai întâlnim.
Sunt sigură de asta. Îți urez o zi bună.
Moare... La linie... Ai grijă la marcaje, draga mea.
Și...
"Care dintre noi purcede-va spre iad sau paradis ?"
"Vine momentul în care aflăm ce ne e scris !"
Pentru Dumnezeu !
Dă drumul celeilalte funii !
- Dă-mă jos ! - Adu-l la podea !
- Nu mai fac asta ! - Calmează-te !
- Care e problema ? - Îmi pare rău, Vincent.
Dacă nu poate nimeri scripeții ăia ca lumea...
- Simon, încetează ! - Scoate chestia asta de pe mine !
Dle Gregor, te rog !
Nu mai urc până nu rezolvi asta. Tipul e periculos.
- Scuze, Simon. N-o să se mai întâmple. - Nu te apropia de mine !
Doamne, nici nu suport să te văd !
Și nici ceilalți nu suportă, aș putea adăuga.
Când o să-ți poți ține monstrul sub control, o să ne întoarcem.
Maud, vino !
Maud !
- Îmi pare rău, Vincent. - Nu. Toți sunt bățoși în branșa asta.
Bună !
Maud...
Ți-am adus o portocală.
- Mulțumesc. - Portocalele le plac tuturor.
Da. Mulțumesc.
- Iar citești ? - Da.
Mulțumesc pentru carte. "Paradisul pierdut". A fost frumos din partea ta.
- O citești ? - E foarte lungă.
- Tu ai citit-o ? - Da.
Sunt versuri acolo care pentru mine înseamnă mult.
"O, bucurii fulgerătoare ale Paradisului, draga mea..."
"Dobândite cu dureri nenumărate !"
"Ți-am cerut eu Ție, Creatorule,"
"Din lutul meu om să mă faci ?"
Îmi pare rău pentru cum s-a purtat Simon azi.
Uneori, se poartă ca un animal, dar n-a vorbit serios.
Ba da.
- Te face fericită ? - Într-un fel...
Presupun că luăm câtă fericire putem, de unde putem. Tu ce crezi ?
Eu cred că fericirea e pentru alții.
Ce lucru trist spui !
Nu trebuie să-ți ascunzi fața de mine.
Pe curând !
- Pot să vorbesc cu tine ? - Da.
- N-ai fost sincer cu mine. - Ce vrei, Vanessa ?
- Nu mai este. - Ce anume ?
- Fotografia Minei și a lui Peter. - Așa este.
- De ce n-ai vrut să vin pe vas ? - Am încercat să te apăr.
- Nu te cred. - Crezi ce vrei.
Ce nu mi-ai spus ?
Nimic din ce ți-aș spune nu te-ar surprinde.
Deci vrei doar satisfacția de a mă auzi spunând-o.
Foarte bine.
Te-aș sacrifica pe tine ca să-mi salvez fiica. Aș alege-o pe ea.
Aș putea chiar să sper să am șansa asta. Până atunci, ești de neprețuit.
Legătura ta cu Mina e salvarea mea, așa că trebuie să te țin în viață.
Am pus fotografia în sertar, fiindcă nu mai suportam s-o văd.
Mi se frângea inima.
Și nu e o inimă de domnișoară, Vanessa. E o inimă de bărbat.
Trebuie să te lupți singură cu vina ta. Eu n-am să te ajut.
- Niciunul dintre noi nu-i fără vină. - Da, dar tu vrei să fii.
Asta e deosebirea dintre noi.
Atunci, ar trebui să pui poza înapoi. Las-o să-ți rupă inima.
Ce ți-ai făcut ?
- Am adus o portocală. - N-ar trebui să intri aici.
Simon intră aici.
- De unde știi ce face Simon ? - Îmi pare rău...
- Mănânci portocala cu mine ? - Te rog să ieși.
- Curăță-ți prostia aia de pe față. - Te rog !
Îmi pare rău pentru asta. Suntem ridicol de teatrali, nu-i așa ?
Nu e nimic de făcut. Suntem muritori, extravaganți în slăbiciunea noastră.
Dacă aș avea cea mai mică șansă, te-aș păstra pe tine și aș concedia-o pe ea.
Dar publicul cere o ingenuă. Iar eu sunt sclavul publicului.
Îți mulțumesc pentru bunătatea ta, Vincent. Eu nu sunt deprins cu ea.
Să-ți amintești de noi mai buni decât suntem.
- Dle Gray... - Îți mulțumesc că ai venit, dră Ives.
- Pot să-ți spun Vanessa ? - Desigur.
- Floarea pălește. - Da.
Peste alți 15 ani, va înflori din nou.
- O viață. - O clipită.
Faci câțiva pași cu mine ?
- Crezi că îți datorez o explicație ? - Pentru ce ?
Pentru brusca mea plecare din casa ta.
Nu-mi datorezi decât compania ta în după-amiaza asta.
Da, așa ești tu. Neutralitatea plăcută, care nu riscă nimic.
Atunci, dă-mi voie să risc totul.
Dle Gray, nu sunt femeia care mă crezi.
Și, cu tine, nu sunt femeia care vreau să fiu.
- E prea periculos. - Nu mă tem.
Dar eu trebuie să mă tem.
Între noi e o legătură rară. N-am să neg.
Însă intimitatea aceea a declanșat ceva... nesănătos în mine,
ceva ce nu pot permite.
- N-ai să poți reprima asta. - Regret, dar am s-o fac.
Bietul Dorian... N-ai mai simțit asta niciodată, nu ?
Nu știu ce simt.
Respingere.
La revedere, dle Gray !
- Nu se poate să rămâi aici. - Nici n-am de gând.
- Atunci, de ce ai venit ? - Pentru că nu am unde să mă duc.
Nu... N-am la cine altcineva să mă duc.
Nu-i ăsta cel mai trist lucru cu putință, Creatorule ?
Sunt din nou aruncat pe țărmurile tale sterpe.
Inima mea nu e destul de mare încât să te ierte
pentru uciderea profesorului Van Helsing.
Nici pentru monstruosul lucru pe care mi l-ai cerut.
Și inutil...
Inutil... Totul e inutil.
Ce visuri am avut despre o pereche a mea...
Despre o altă ființă, privind în ochii mei, la fața mea, fără să se-nfioare.
Dar cum ar fi posibil ?
Căci monstrul nu e pe chip... ci în sufletul meu.
Am crezut că, dacă aș fi ca alți bărbați, aș fi fericit și iubit.
Dar răul a crescut, vezi tu... Din afară spre înăuntru.
Chipul descompus reflectă
mârșăvia care e în inima mea.
Creatorul meu, de ce nu m-ai făcut din oțel, din piatră ?
De ce mi-ai dat putința să simt ?
Aș prefera să fiu cadavrul care am fost în locul bărbatului care sunt.
Hai ! Apasă pe trăgaci !
Ar fi o binecuvântare.
Domnule doctor !
Rămâi aici.
Am nevoie de tine.
Pot să-ți administrez un calmant.
Ar mai ușura lucrurile.
- Te simți mai bine ? - Te referi la corpul meu ?
Da.
- Și spiritul ? - Sufletul meu ?
Dacă vrei...
L-am urât pe afurisitul de Dumnezeu. A fost crud.
A fost crud cu mine.
- Dar acum... - Da ?
Mi-e frică !
N-ai de ce să te temi. Treci printr-o ușă.
- Asta e tot. - Da, dar către ce ?
N-am fost cuminte.
Cine mă așteaptă de partea cealaltă a ușii ?
Nu mai durează mult.
Te poți duce să-mi aduci un lighean cu apă curată ?
Mă întorc numaidecât.
Cred într-un loc, între rai și iad,
între vii și morți.
Un loc glorios al renașterii perpetue, poate chiar al mântuirii.
Tu crezi într-un asemenea loc ?
Pentru o astfel de trecere e un preț de plătit,
ca peste tot în viață.
Știu că tu ai să-l plătești ușor.
Îmi pare rău, Ethan. S-a sfârșit.
A trecut dincolo ca atinsă de aripa unui înger, crede-mă.
Stai cu ea.
Și nu-ți face griji. Mă ocup eu de trupul ei.
Bere, mulțumesc. Și una pentru prietenul meu.
Nenorocita asta de țară ! Ce n-aș face pentru un cub de gheață aromată !
- Sau un suc acidulat de cireșe. - Da... Cum ar fi ?
Ți-e dor de sucul acidulat de cireșe, Ethan ?
Mă numesc Warren Roper. Prietenul meu e dl Kidd.
Din câte știu, nu are un nume mic.
Desigur, a crescut ca apaș chiricahua
înainte să fie americanizat de școala Carlisle,
care l-a făcut creștinul decent pe care-l vezi.
- Ce vreți ? - Tatăl tău e dornic să te vadă.
Nu ți-e dor de tăticul tău ?
- Șerifi federali. - Dumnezeule, nu !
S-ar putea spune că lucrăm în sectorul particular.
Suntem angajații agenției Pinkerton.
Am fost însărcinați să te aducem înapoi
pe tărâmul gheții aromate și al sucului acidulat de cireșe.
Ai lăsat lacrimi în urma ta, băiete. Și un lac de sânge.
- Unul mare. - Arată-i, dle Kidd.
Vino cu noi fără să te împotrivești.
O să fumăm trabucuri și o să jucăm canastă pe tot drumul înapoi.
O să te las chiar să câștigi.
Dar, dacă ne superi câtuși de puțin, o să te târâm acasă ca pe o maimuță.
Tăticul tău zice să vii acasă, așa că acasă ai să vii.
Nu poți să fugi la nesfârșit, Ethan.
Mi-e dor de gheața aromată.
N-o să ai nevoie de alea, dle Kidd.
Ne-am subestimat prada, dle Kidd.
Ești un afurisit de apaș ! Ia-i urma !
- Mulțumesc că ai venit, dle Chandler. - Dră Ives...
- Eu nu fumez. - Nici eu.
Mi-a părut foarte rău când am aflat despre dra Croft.
Îți mulțumesc pentru bunătatea ta cât am fost bolnavă.
Oare a fost bunătate ?
Să spunem că a fost.
Bun... Sunteți aici. Dacă Mina e înăuntru, vom profita de moment,
dar nu trebuie să vă apropiați de ea în niciun caz.
Ea e răspunderea mea.
Ajutor !
Vanessa...
Mina !
- Dulce Vanessa ! - Mina...
Tată !
Ai adus-o la mine. Ai făcut bine.
Nu, dle Chandler. Tu n-ai niciun rol aici.
Nu te mișca, Ethan !
- Mina... Pot să te salvez. - De ce crezi că vreau să fiu salvată ?
Uită-te la mine ! Undeva în sufletul tău știi cine ești.
- Cine ți-a fost sortit să fii. - Sunt cine mi-a fost sortit să fiu.
O să înțelegi când o să te alături stăpânului.
Când o să vă alăturați toți lui.
Acum, că o are pe mireasa lui, îi vor urma generații întregi.
- Nu face asta ! - S-a și făcut.
Sunt fiica ta !
Am deja o fiică.
Ai avut dreptate.
N-am să mai ajung în Africa.
Camera asta o să pară goală fără echipamentul meu.
Ar trebui să aducem un brad de Crăciun, nu-i așa ?
Putem să-i chemăm pe băieți să-l împodobească.
Ne bucurăm să te revedem, amice.
Ar trebui să vii cu noi. Distracția s-a încheiat.
Crezi ?
O să ne faci să te punem în lanțuri, ca pe o maimuță ?
Avem o maimuță aici ?
- Avem o maimuță aici ! - Maimuță ?
Nu. Nu e nicio maimuță.
Părinte...
Aș putea să-ți vorbesc ?
Crezi în îndurarea Domnului nostru Iisus Hristos ?
Da.
- Crezi că Domnul nostru iartă tot ? - Da.
Atunci, e un început bun, nu-i așa ?
De ce te temi, fata mea ?
De lucrurile de care sunt în stare.
- De care m-am dovedit a fi în stare. - Sunt chiar atât de monstruoase ?
Crezi că un suflet poate fi luat în stăpânire de un altul ?
Crezi că te poți pierde în favoarea unei forțe întunecate ?
Cred în diavol, dacă la asta te referi.
La asta mă refer. Cred în blesteme.
Cred în demoni. Cred în monștri. Tu crezi ?
Eu cred mai mult în boli care pot fi tratate.
Dar când tratamentele dau greș ? Când știința dă greș ?
Ce mai rămâne ?
Te referi la exorcizare ?
În Țara Galilor, de unde sunt eu, era un băiețel bolnav...
Parohia a decis să facă o exorcizare.
N-au cerut aprobare de la Roma.
S-ar putea spune că a fost un eveniment al comunității.
Am fost rugat să-i asist. Să-l ajut pe bietul băiat.
- Ce s-a întâmplat ? - A murit.
Au murit cu toții.
- L-a găsit pe Dumnezeu ? - Nu. Niciunul nu L-a găsit.
Înainte de a continua această conversație, draga mea,
trebuie să înțelegi un lucru.
Chiar dacă se poate confirma,
ceri un lucru îndelungat, chinuitor și periculos.
Ar putea dura luni sau ani buni. Toată viața. Ar putea fi chiar imposibil.
Dar, înainte de a mai rosti ceva, trebuie să privești în inima ta
și să-mi răspunzi la o singură întrebare.
Dacă ai fost atinsă de demon
e ca și cum ai fost atinsă de dosul palmei Domnului.
Într-un fel, asta te sacralizează, nu crezi ?
Te face unică. Îți dă un fel de glorie.
Gloria suferinței.
Iată care e întrebarea mea...
Chiar vrei să fii normală ?
Ați urmărit serialul POVEȘTI DE GROAZĂ
SFÂRȘIT
Traducerea și adaptarea ANCA RĂZUȘ - DIMANCEA